ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2025 року
м. Харків
справа № 638/18830/23
провадження № 22-ц/818/275/25
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участі секретаря судового засідання Волобуєва О.О.
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» 
відповідач - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2024 року у складі судді Щепіхіної В.В.,- 
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2023 року акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за комплексним договором про надання банківських послуг №26256057252205-КР від 26.10.2017 у розмірі 299 652,07 грн, з яких: сума залишку простроченого кредиту 183 493,67 грн; сума прострочених відсотків 116 158,40 грн, та судових витрат у розмірі 3 595,83 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначено, що 26.10.2017 року між ПАТ "Банк Кредит Дніпро" та ОСОБА_1 було укладено комплексний договір про надання банківських послуг №26256057252205-КР ( надалі Договір). Відповідно до умов Договору позивач відкрив на ім`я відповідача поточний рахунок в гривні та випустив платіжну картку для здійснення розрахунків по цьому рахунку, а також здійснив кредитне обслуговування поточного рахунку клієнта шляхом встановлення ліміту кредитної лінії у вигляді виключної відновлюваної кредитної лінії без забезпечення з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів клієнта на рахунку. Сторони домовились, в частині надання кредиту договір вважається укладеним в дату отримання ОСОБА_1 повідомлення від позивача про те, що було встановлено кредитний ліміт. Таким чином кредитний договір був укладений 09.11.2017. Позивач встановив відповідачу кредитний ліміт у розмірі 100 000 грн про що повідомив клієнта. Позивач зазначає, що з врахуванням автопролонгації і запровадження кредитних канікул, кінцевою датою погашення кредиту за комплексним договором відповідача було встановлено 27 вересня 2023. Відповідач свої зобов`язань за Договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 03.10.2023 року заборгованість за Договором склала 299 652,07 грн.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №26256057252205-КР від 26.10.2017 у розмірі 183 493 грн. 67 коп та судовий збір у розмірі 2 201 грн 72 коп.
В іншій частині в задоволенні позову відмолено.
Рішення обґрунтовано тим, що відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання про повернення позичених грошових коштів належним чином не виконав, не забезпечив своєчасне повернення позивачеві запозичених коштів. Такі дії порушують права та законні інтереси позивача, тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 183 493,67 грн станом на 03.10.2023 року. Проте, у запиті на отримання кредиту та комплексному договорі про надання банківських послуг №26256057252205-КР, які підписані відповідачем, не зазначено порядок та розмір нарахування відсотків, універсальний договір банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб у ПАТ "Банк Кредит Дніпро" не містить підпису відповідача. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору позивачем дотримано вимоги, передбачені частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Посилання позивача на Тарифи банку та паспорт споживчого кредиту, суд відхилив, оскільки позивач не долучив їх до своєї позовної заяви. З огляду на зазначене суд позбавлений можливості встановити, що ОСОБА_1 погодився з умовами зазначеного договору про сплату відсотків і підстави для їх стягнення в судовому порядку відсутні. 
Не погодившись з рішенням суду ПАТ «Банк Кредит Дніпро» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення у частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та ухвалив рішення що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Суд не дав належної оцінки тому, що відповідачем було особисто підписано Комплексний договір про надання банківських послуг № 26256057252205-КР від 26.10.2017, тому між сторонами виникли договірні відносини, що регулюються умовами цього договору які обов`язкові для виконання сторонами. У зв`язку із неналежним виконанням боржником умов договору, у позивача виникло право вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту та відсотках за користування кредитними коштами.
Рішення суду оскаржується в частині відмови у стягненні відсотків, тому в іншій частині рішення не переглядається.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 26.10.2017 ОСОБА_1 та ПАТ "Банк Кредит Дніпро" уклали комплексний договір про надання банківських послуг №26256057252205-КР ( надалі Договір ( т.1 а.с. 9).
Відповідно до умов Договору строк кредитування 12 місяців, Договір в частині надання кредиту є укладений в дату повідомлення від банку, про встановлення ліміту. Сума кредитного ліміту не може бути більшою 200 000,00 грн. 
В той же день ОСОБА_1 звернувся до Банку з запитом на отримання кредиту ( т.1 а.с. 10).
Даними виписок по особовому рахунку підтверджується, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами ( т.1 а.с. 18 – 82, 125 – 126, 127 - 232)
Згідно з розрахунком сума виданого кредиту ОСОБА_1 становить 183495,00 грн, залишок простроченого кредиту 183493,67 грн, залишок прострочених відсотків 116158,40 грн, загальний залишок заборгованості 299652,07 грн ( а.с. 14, 15 - 17).
Долучений позивачем до матеріалів справи універсальний договір банківського обслуговування клієнтів – фізичних осіб у ПАТ « БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» особистого відповідачем не підписаний ( т.1 а.с. 98 – 125).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець ((в даному випадку ПАТ «Банк Кредит Дніпро»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
У рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
За змістом статті 1056-1ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах.
У постанові Великої палати ВС від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), яка є релевантною стосовно порядку укладання договору кредиту було зазначено наступну правову позицію щодо належного стандарту доведення факту узгодження Умов та правил банківських послуг: « З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником » . 
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Із змісту позовних вимог вбачається, що Банк просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 183493,67 грн та відсотки 116158,40 грн.
Разом з тим, як вбачається із наданого Банком розрахунку вказана заборгованість складається із нарахованих Банком відсотків за користування кредитом.
Між тим, доказів про узгодження умов надання коштів позивач не надав.
Підписаний відповідачем Договір умов про сплату процентів за користування кредитними коштами не містить.
Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб у ПАТ "Банк Кредит Дніпро" не містить підпису відповідача, тому суд позбавлений можливості встановити, що ОСОБА_1 погодився з його умовами. 
Таким чином матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених в універсальному договорі банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб у ПАТ "Банк Кредит Дніпро" були прийняті позичальником, тому вони правильно не взяті судом до уваги як докази на підтвердження узгодження між сторонами конкретних умов кредитування.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Таким чином, нарахування позивачем відсотків за користування кредитним коштами не відповідає вимогам закону, а тому суд обґрунтовано відмовив позивачу у їх стягненні. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги Банку не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній ним частині, є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» – залишити без задоволення.
Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                    О.Ю. Тичкова

Судді                                                  О.В. Маміна

                                                                       Н.П. Пилипчук