УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 квітня 2025 року
м. Київ
 
справа № 128/3134/24
провадження № 61-5003ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Резнік Катериною Олександрівною, на постанову Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації та міністерства оборони російської федерації про відшкодування і моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації та міністерства оборони російської федерації, про відшкодування шкоди, в якому просила стягнути з держави російська федерація на свою користь майнову шкоду в розмірі 10 000 000,00 грн, моральну шкоду в розмірі 10 000 000,00 грн, а також витрати на професійну правову допомогу в розмірі 11 950,00 грн.
В обґрунтування позову вказала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 грудня 2019 року, є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . З народження і до повномасштабного вторгнення проживала в м. Маріуполь Донецької області. Починаючи з 24 лютого 2022 року та до 10 березня 2022 року перебувала у підвалі будинку АДРЕСА_2 разом із мамою ОСОБА_3 . Таким чином, стала заручницею повномасштабного військового вторгнення російської федерації на територію України. ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Маріуполь Донецької області були безповоротно пошкоджені електромережі та газопровід, відтоді позивач жила у холоді, темряві, без зв`язку та їжі, оскільки усі запаси їжі та води закінчилися. Перебуваючи в повній ізоляції та страху, вона не розуміла, що коїться. Позивач особисто на собі відчула, що таке війна, обстріли, бомбардування, постійна небезпека за власне життя та страх за літню маму. Все це супроводжувалося відсутністю елементарних побутових умов: нестача продуктів харчування, відсутність тепла, електрики, зв`язку та інформації. Обстріли посилювалися та було відчуття, що вони ніколи не стихнуть. Зруйновані сусідські будинки викликали відчуття страху, що переходив у паніку та жах. Шукаючи безпечне місце, позивач із матір`ю переїхали до Маріупольського драматичного театру.
11 березня 2022 поряд із будинком позивачки впав снаряд і будинок був знищений, вибиті вікна та стіни, через вибух спалахнула пожежа, яка знищила квартиру, обвалилася частина даху та внутрішня стіна. Будинок став непридатним для проживання. Майно позивачки було знищено. 
Щодо компенсації майнової шкоди, то за інформацією сайту OLX середня вартість квартири приблизної площі становить 891 589,66 грн. Проте, окрім вартості лише квартири, позивачці необхідні кошти для її ремонту та облаштування меблями, речами першої необхідності, технікою, яку вона оцінює разом із вартістю нової квартири в сумі 10 000 000,00 грн. Вважає таку суму обґрунтованою та справедливою, враховуючи, що її квартира була зруйнована та не є придатною для подальшого проживання і використання через обстріли під час вторгнення російської федерації. 
Щодо моральної шкоди, то її вона оцінює в сумі 10 000 000,00 грн, оскільки відповідно до консультативного висновку психолога Удалової Т. О. від 27 березня 2024 року вторгнення російської федерації на територію України фактично зруйнувало життя та значно погіршило фізичне і емоційне здоров`я ОСОБА_1 . Депресія характеризується сумним, спустошеним, дратівливим настроєм, та супроводжується соматичними і когнітивними змінами, втратою відчуття задоволення та суттєво впливають на якість життя ОСОБА_1 . Внаслідок збройної агресії порушено право позивачки на майно, житло, а саме головне - на життя.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнено з російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації та міністерства оборони російської федерації на користь ОСОБА_1 10 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією російської федерації проти України.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань, втрат немайнового характеру підтверджений належними, допустимими, достовірними доказами, з`ясовано, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивачка оцінила заподіяну їй шкоду та мотиви, з яких вона при цьому виходить.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди в розмірі 10 000 000,00 грн, суд вказав, що із долученої до позовної заяви фотокартки будинку вбачається, що пошкоджено, а не зруйновано, лише його частину. При цьому, будь-якого підтвердження, що квартира позивачки знаходиться саме в цьому будинку та саме квартира позивачки зазнала ушкоджень до позовної заяви не долучено. Окрім того, за даною фотокарткою неможливо ідентифікувати ані населений пункт, ані вулицю, ані номер будинку.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2025 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2025 року в оскаржуваній частині, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди в розмірі 10 000 000,00 грн, залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 майнової шкоди в розмірі 10 000 000,00 грн, оскільки позивачем не надано суду будь-яких належних доказів завдання збитків, зокрема, у визначеному розмірі відповідно до норм статей 22, 1166 ЦК України.
14 квітня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови у компенсації майнової шкодита ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.
Підставою, на якій подається касаційна скарга, скаржник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, оскільки судом апеляційної інстанції було застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеногоу постановах Верховного Суду: від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц, від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19, від 18 травня 2022 року у справі 
№ 760/17232/20-ц.
Касаційна скарга мотивована тим, що заявник не погоджується із оскарженим рішенням, вважає, що компенсація майнової шкоди у розмірі 10 000 000,00 грн є обґрунтованою та справедливою, враховуючи, що її квартира була зруйнована та є непридатною для подальшого проживання та користування через обстріли під час вторгнення російської федерації. Відповідачем не спростована вказана обставина, що також підтверджується заявою про вчинення кримінального правопорушення та витягом з ЄРДР. Аналогічна позиція викладена у рішенні суду від 15 листопада 2024 року у справі № 128/2447/24 за позовом її мами.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження 
№ 61-20968 сво 21)).
Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).
Завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша та третя статті 22 ЦК України).
За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження 
№ 61-21130сво21)).
Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. 
Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення (стаття 623 ЦК України).
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року в справі № 753/15095/17).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2022 року у справі №308/9708/19 зроблено висновок, що «у міжнародному праві кодифіковані підстави для обмеження судового імунітету іноземної держави внаслідок завдання фізичної шкоди особі або збитків майну, так званий «деліктний виняток» (англ, «tort exception»). Умовами, необхідними для застосування «деліктного винятку», є: 1) принцип територіальності: місце дії/бездіяльності має бути на території держави суду; 2) присутність автора дії/бездіяльності на території держави суду в момент вчинення дії/бездіяльності (агента чи посадової особи іноземної держави); 3) дія/ бездіяльність ймовірно може бути привласнена державі; 4) відповідальність за дії/бездіяльність передбачена положеннями законодавства держави суду; 5) завдання смерті, фізичної шкоди особі, збитків майну чи його втрата; 6) причинно-наслідковий зв`язок між діями/бездіяльністю і завданням смерті, фізичної шкоди особі або збитків майну чи його втратою. Визначаючи, чи поширюється на РФ судовий імунітет у справі, яка переглядається, Верховний Суд врахував таке: - предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої фізичним особам, громадянам України, внаслідок смерті іншого громадянина України; - місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; - передбачається, що шкода завдана агентами РФ, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; - вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; - національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом «генерального делікту). Додатково Верховний Суд врахував, що юрисдикція судів України поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України). Тобто Верховний Суд виходить з того, що у разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й РФ, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом. Отже, ухвала апеляційного суду про направлення посольству РФ запиту на згоду або незгоду про розгляд українським судом зазначеної цивільної справи, примірника апеляційної скарги і ухвали про відкриття апеляційного провадження, а також зупинення провадження у справі до надходження відповіді від компетентного органу іноземної держави - посольства РФ в Україні або ненадходження в розумні строки такої відповіді з моменту належного підтвердження про отримання цим посольством зазначених процесуальних документів, підлягає скасуванню, оскільки вчинення РФ з 2014 року збройної агресії проти України не припиняється, РФ заперечує суверенітет України, тому зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає. А отже, і направляти до посольства цієї країни запит на згоду про участь у справі і зупиняти провадження у справі до отримання відповіді від РФ або повідомлення про вручення такого запиту не потрібно. Суд касаційної інстанції також звертає увагу на те, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. У зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства РФ в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України».
Схожі висновки наведені у постановах Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справах № 428/11673/19 та № 760/17232/20-ц, на які є посилання в касаційній скарзі.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц, на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що «згідно з загальними положеннями цивільного законодавства законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди та її розмір, а на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. З урахуванням вказаного суд першої інстанції, враховуючи презумпцію вини завдавача шкоди, яка відповідачами не спростована, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову ОСОБА_1. ... Факт залиття квартири, власником якої є позивач, з вини відповідачів підтверджується належними і допустимими доказами та випливає з їх функціональних обов`язків, визначених у статутних документах. Свою вину у завданні шкоди позивачу відповідачі не спростували. Таким чином, встановивши, що позивач довів розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачами».
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України).
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).
Суди встановили, що позивачем не надано суду належних доказів завдання майнової шкоди та його розміру, тому зробили висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Касаційна скарга в частині незадоволених позовних вимог не містить посилання на обставини, які мають істотне значення, які не врахували суди при вирішенні її позову в оскарженій частині, допущених судами порушень норм матеріального та процесуального права, які є підставами для перегляду судових рішень в касаційному порядку.
Посилання у касаційній скарзі на висновки, викладені у постановах Верховного Суду, є необґрунтовані, оскільки висновки, зроблені судами в цій справі, їм не суперечать.
Посилання позивача на судове рішення у справі № 128/2447/24 касаційний суд відхиляє, оскільки позивач не була учасником вказаної справи і тому це судове рішення не має преюдиційного значення щодо встановлення факту та розміру завданої їй майнової шкоди.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Аналіз змісту касаційної скарги в оскарженій частині судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційний скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах) (пункт 5 частини другої статті 394 ЦПК України).
Керуючись статтями 260, 262, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2025 року у справі № 128/3134/24.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                      Є. В. Краснощоков 
 
Д. А. Гудима
 
П. І. Пархоменко