П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
15 травня 2025 року                                                                                                     місто Київ
                                                                                    справа № 755/3237/24 
провадження № 22-ц/824/1591/2025
         
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача -  Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., 
 
сторони:
позивач -  Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»
відповідач -  ОСОБА_1 
 
розглянувши  у порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», подану адвокатом Городніщевою Єлизаветою Олегівною,
на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Марфіної Н. В.,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 
В С Т А Н О В И В :
 
У лютому 2024 року ТОВ ФК «Фінтраст Україна» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором № 4724767 від 4 вересня 2021 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в розмірі 39 360 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 12 000 гривень; заборгованість за відсотками у розмірі 27 360 гривень, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 4 вересня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно - телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 4724767 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору сума кредитного договору складає 12 000 грн., строк кредиту 30 днів зі зниженою відсотковою ставкою у розмірі 1,615 % в день. 
5 жовтня 2021 року відповідачка здійснила оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 6042 грн., у зв`язку з чим відповідно до п. 1.4 та п. 4.2 Кредитного договору відбулось продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 4 листопада 2021 року) зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день. 
Станом на 4 листопада 2021 року відповідачка свої зобов`язання з повернення кредиту не виконала, у зв`язку з чим відбулась пролонгація договору на 90 днів. 
У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на дату звернення до суду становить 39360 грн. 
Позивач набув право вимоги на вказану суму в зв`язку з укладенням 18 квітня 2023 року Договором факторингу №18.04/23-ф.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року частково задоволені позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»  заборгованість за кредитним договором від 4 вересня 2021 року № 4724767 на загальну суму 12 758 грн..
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 785,19 грн. та витрати, понесених позивачем на правничу допомогу у розмірі 1000 грн., а всього 1785,19 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - адвокат Городніщева Є.О. подала 25 червня 2024 року апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Вважає, рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог незаконним, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.
Зокрема зазначає, що 5 жовтня 2021 року відповідачка здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих відсотків за користування кредитом на суму 6042 грн. У зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 4 листопада 2021 року) за стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 4 листопада 2021 року відповідачка не виконала свої зобов`язання з повернення коштів, не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим, кредитором на підставі п. 4.3 договору кредитний договір було пролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів.
Надалі відповідачка оплати за договором не здійснювала, чим порушила умови договору. У зв`язку з чим, утворилась заборгованість за тілом кредиту 12 000 грн. та відсотками у розмірі 27 360 грн.
Посилається на те, що пп.3 п. 5.1 передбачено право ТОВ «Авентус Україна» на укладення факторингових договорів або договорів щодо відступлення права вимоги. 17 січня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна»  та позивачем було укладено договір факторингу                  № 17.01./23-ф, згідно якого, позивач набув права вимоги за кредитним договором, боржником якого є ОСОБА_1 .
Поденний розрахунок заборгованості, наданий апелянтом до суду першої інстанції є належним доказом наявності заборгованості. На підтвердження продовження строку кредиту на електронну пошту боржника, вказану нею під час укладання договору, відправлено листи-повідомлення про пролонгацію та автопролонгацію строку кредиту (п. 4.3 договору).
Разом з тим звертає увагу, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що нараховані відсотки  за кредитним договором - є такими, що нараховані в межах дії строку кредитного договору; не враховано положення п.10.8 договору. 
Вважає, що кредитний договір укладений з погодженням всіх його умов сторонами, а часткова сплата відповідачкою відсотків за користування кредитом, з урахуванням позиції Верховного Суду, є підтвердження факту отримання боржником коштів у сумі 12 000 грн.
В апеляційній скарзі просить судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 4000 грн. покласти на відповідачку ОСОБА_1 .
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 заперечує проти задоволення апеляційної скарги, зазначає, що позивачем не доведено право вимоги за договором факторингу № 17.01./23-ф, позовну заяву вона не отримувала, у зв`язку з чим, була позбавлена права на надання заперечень.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 липня 2024 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що 4 вересня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4724767 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого, позивач надав відповідачці кредитні кошти у сумі 12000 грн. зі строком використання кредиту 30 днів, з датою повернення кредиту 4 вересня 2021 року, зі стандартною відсотковою ставкою 1,90% в день.
Згідно додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 4 вересня 2021 року, сторони погодили таблицю обчислення вартості кредиту для споживача за зниженою процентною ставкою, зі змісту якої вбачається, що загальна вартість кредиту складає 17 814,00 грн., з яких проценти за користування кредитом складають 5 814,00 грн. Якщо споживачем не будуть виконані умови щодо нарахування відсотків за зниженою процентною ставкою, загальна вартість кредиту складе 18 840 грн., з яких 6 840 грн. - відсотки за користування кредитом.
18 квітня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» на підставі договору факторингу                             № 18/04/23-a за плату відступило, а ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідачки.
ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» повідомило відповідача про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором електронним листом на електронну пошту відповідача. 
Згідно з п. 1.2 договору факторингу, права вимоги щодо конкретного боржника переходять до фактора (позивача) з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно його заборгованості. 
Встановивши з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 4 вересня 2021 року № 4724767, що відповідачкою ОСОБА_1 , на виконання умов договору в частині повернення кредитних коштів, повернуто кредитній установі грошову суму у розмірі 6042,00 грн., суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачка частково виконала умови кредитного договору, у зв`язку з чим, у неї виникла заборгованість на суму 12 798 грн. (18 840 грн. -  6042 грн.), яка підлягає стягненню на користь позивача
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із часткової доведеності позовних вимог. Щодо стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу, суд першої інстанції з урахуванням співмірності таких витрат, складністю справи та часткового задоволення позовних вимог вважав обґрунтованою суму 1000 грн..
 З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 зазначеного Закону передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Водночас електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
При цьому, з системного аналізу зазначених вище положень закону вбачається, що з урахуванням особливостей такого договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач посилався на те, що 4 вересня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно - телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 4724767 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору сума кредитного договору складає 12 000 грн., строк кредиту 30 днів зі зниженою відсотковою ставкою у розмірі 1,615 % в день. 
5 жовтня 2021 року відповідачка здійснила оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 6042 грн., у зв`язку з чим відповідно до п. 1.4 та п. 4.2 Кредитного договору відбулось продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 4 листопада 2021 року) зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день. 
Станом на 4 листопада 2021 року відповідачка свої зобов`язання з повернення кредиту не виконала, у зв`язку з чим відбулась пролонгація договору на 90 днів. У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на дату звернення до суду становить 39 360 грн. 
Позивач набув право вимоги на вказану суму в зв`язку з укладенням 18 квітня 2023 року Договором факторингу № 18.04/23-ф.
Як убачається з матеріалів справи, відповідачкою отримана ухвала про відкриття провадження від суду першої інстанції (а.с. 154). Також, нею подавались заяви про ознайомлення з матеріалами справи від 28 лютого 2024 року та 4 березня 2024 року (а.с. 153,155). Будь - яких заперечень, пояснень чи відзиву на позов ОСОБА_1 до суду першої інстанції не подала. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що позивачем не доведено право вимоги за договором факторингу № 17.01./23-ф, позовну заяву вона не отримувала, у зв`язку з чим, була позбавлена права на надання заперечень. Проте, такі твердження спростовуються наведеним.
Будь - якого рішення щодо недійсності договору факторингу № 18.04/23-ф, укладеного між «ТОВ «Авентус Україна» та позивачем, матеріали справи не містять, а тому цей договір вважається таким, що має законну юридичну силу та підтверджує право вимоги позивача на стягнення заборгованості.
Щодо суми заборгованості за кредитним договором колегія суддів зазначає наступне.
Договором про надання споживчого кредиту від 4 вересня 2021 року № 4724767 визначено предмет договору: п. 1.3 сума кредиту складає 12 000 грн.; 1.4. строк кредиту 30 днів; 1.8 орієнтовна загальна вартість кредиту за зниженою процентною ставкою складає 17 814 грн. (п.1.8.2), за стандартною 18 840 грн. (п. 1.8.1)(а.с. 81-82).
Відповідно до п. 2. 1 розділу 2 кредитного договору визначено «Порядок та умови надання кредиту» кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , реквізити якої надані споживачем. Факт перерахування коштів встановлений судом та підтверджується випискою про перерахування коштів, наданою та підписаною генеральним директором ТОВ «ФК «Контрактовий дім» (а.с. 26).
Колегія суддів звертає увагу, що відповідачкою не спростовано факт укладання кредитного договору між нею та первісним кредитором, не надано контррозрахунків чи будь-яких документів, які б підтверджували виконання нею своїх зобов`язань згідно цього договору.
На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції підтримує висновки суду першої інстанції щодо наявності заборгованості за кредитним договором від 4 вересня 2021 року, укладеним між ТОВ «Авентус» та ОСОБА_1 у розмірі тіла кредиту 12 000 грн.
Щодо нарахованих кредитодавцем відсотків у розмірі 27 360 грн. колегія суддів зазначає наступне.
В апеляційній скарзі, як на підставу нарахування та стягнення відсотків у розмірі 27 360 грн., позивач посилається на платіж  від 5 жовтня 2021 року, який як він вважає, ОСОБА_1 
здійснила в розмірі нарахованих відсотків за користування кредитом на суму 6042 грн. У зв`язку з цим, дія кредитного договору була продовжена до 4 листопада 2021 року за стандартною процентною ставкою 1,90% в день (п. 1.4 та п. 4.2 договору), а потім кредитний договір було пролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів (п. 4.3 договору)
Поденний розрахунок заборгованості, наданий апелянтом до суду першої інстанції є належним доказом наявності заборгованості. На підтвердження продовження строку кредиту на електронну пошту боржника, вказану нею під час укладання договору, відправлено листи-повідомлення про пролонгацію та автопролонгацію строку кредиту (п. 4.3 договору).
Проте з таким не погоджується колегія суддів, оскільки в матеріалах справи відсутні докази погодження між сторонами нового строку кредитного договору.
Так дійсно, у розділі 4 кредитного договору визначені умови, з настанням яких можливе продовження строку дії кредитного договору за ініціативою споживача або у зв`язку з автопролонгацією.
Апелянт зазначає про те, що так як боржником 5 жовтня 2021 року внесено платіж в погашення заборгованості за відсотками, відповідно цими діями ОСОБА_1 виразила бажання продовжити строк договору, як вказано у п. 4.2.2.  
Як убачається з розрахунку заборгованості (а.с. 102), дійсно 5 жовтня 2025 року відповідачкою здійснено платіж у розмірі 6042 грн. У п. 4.2.2. визначено, що пропозиція споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та не сплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді акцептувати пропозицію споживача шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту із зазначенням нової дати повернення.
Оскільки договором визначено, що розмір відсотків за користування кредитними коштами складає 6 840 грн. (18 840 грн. - 12 000 грн. за стандартною процентною ставкою враховуючи не здійснення платежів згідно графіку), позичальником сплачено 6042 грн., яка є меншою, ніж вказано в договорів, відповідно наявні підстави вважати, що умова визначена п.4.2.2 договору  щодо продовження строку його дії не настала.  
Також, на спростування доводу апеляційної скарги щодо продовження строку дії договору зв ініціативи боржника, у матеріалах справи відсутній лист про акцепт товариством в термін 24-ох годин пропозиції споживача шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту із зазначенням нової дати повернення, що спростовує доводи як апеляційної скарги, так і позовної заяви, про наявність підстави для продовження строку дії кредитного договору. Лист від 5 листопада 2021 року направлений первісним кредитором боржнику на електронну адресу вказує на наявність заборгованості у ОСОБА_1 станом на це число та продовження строку на один наступний календарний день (а.с. 145).
Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Як вбачається зі змісту кредитного договору, строк кредиту складає 30 днів (до 4 жовтня 2025 року).
Розмір відсотків, що були передбачені умовами договору та погоджені сторонами становить 6 840 грн.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, додаткових договорів щодо продовження строку дії договору позики між сторонами не укладалось. 
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті  6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Згідно пункту 20  Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК.
Разом з тим, за умовами укладеного між сторонами Договору, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування (30 днів), тобто до 4 жовтня 2021 року, а після закінчення строку кредитування, у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати відсотки, та у разі прострочення позичальником грошового зобов`язання позикодавець має право на стягнення грошових коштів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Однак, у цій справі, таких позовних вимог не заявлено, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідачки відсотків у розмірі 27 360 грн.  
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками поза межами дії кредитного договору, тобто після 5 жовтня 2021 року у розмірі 27 360 грн. 
Таким чином, колегія суддів вважає позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 суми основного боргу в розмірі 12 000 грн. та відсотків визначених у договорі від 4 вересня 2021 року в розмірі 6 840 грн. обґрунтованими, та такими що обумовлені та погоджені сторонами та визнаються відповідачем. 
Оскільки боржником вже сплачена сума в розмірі 6042 грн. про що неодноразово зазначає позивач, то підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача сума тіла кредиту в розмірі 12 00 тис. та відсотки у розмірі 2 798 грн., а разом 12 798 грн.
Крім того, колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції  розміром витрат на професійну  правничу допомогу  в сумі 1000 грн. Апеляційна скарга  в  цій частині висновків суду першої інстанції доводів не містить.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», подану адвокатом Городніщевою Єлизаветою Олегівною,залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                                                                  О.І. Шкоріна
 
Судді:                                                                                     Л.Д. Поливач
 
                                                                                                А.М. Стрижеус