справа № 761/30594/23
провадження № 22-ц/824/7800/2025
головуючий у суді І інстанції Мальцев Д.О.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
         1 квітня 2025 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року у справі за заявою представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Заіменка Дениса Володимировича про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_1 , треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський А.М., про визнання електронних торгів з продажу автомобіля, протоколу проведення електронних торгів, акта проведення електронних торгів, свідоцтва про право власності недійсними, витребування автомобіля з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:
 
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_1 , треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський А.М., про визнання електронних торгів з продажу автомобіля, протоколу проведення електронних торгів, акта проведення електронних торгів, свідоцтва про право власності недійсними, витребування автомобіля з чужого незаконного володіння задоволено частково. Вирішено визнати недійсними електронні торги, проведені 29 червня 2022 року ДП «СЕТАМ» із реалізації автомобіля Subaru Тribeca, 2005 року випуску, номер кузова VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Визнати недійсним протокол проведення електронних торгів № 574066, проведених 29 червня 2022 року з реалізації автомобіля Subaru Тribeca, 2005 року випуску, номер кузова VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Визнати недійсним акт від 26 липня 2022 року про проведені електронні торги з реалізації Subaru Тribeca, 2005 року випуску, номер кузова VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Визнати недійсним свідоцтво про право власності на автомобіль Subaru Тribeca, 2005 року випуску, номер кузова VIN НОМЕР_1 . Витребувати з володіння ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.п.н. НОМЕР_3 ) автомобіль Subaru Тribeca, 2005 року випуску, номер кузова VIN НОМЕР_1 . Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу 7 500,00 грн, судовий збір у розмірі 2 289,78 грн. Стягнути з ДП «СЕТАМ» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу 7 500 грн, судовий збір у розмірі 2 289,78 грн.
У січні 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 26 лютого 2024 року за позовом ОСОБА_2 до ДП "СЕТАМ", ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ПВВО м. Києва ОСОБА_4 про визнання електронних торгів з продажу автомобіля, протоколу проведення електронних торгів, акта проведення електронних торгів, свідоцтва про право власності недійсними, витребування автомобіля з чужого незаконного володіння.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без розгляду.
Не погоджуючись із указаною ухвалою представник ОСОБА_1 - адвокат   Заіменко Д.В. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в своїй ухвалі суд першої інстанції посилався на те, що належним чином повідомляв відповідача-2 ОСОБА_1 про судові засідання та належним чином направив копію судового рішення, однак це не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Зареєстрований з 23 вересня 2021 року.
Вказана адреса була зазначена у заяві про перегляд заочного рішення суду, однак згідно матеріалів справи повістки та копію рішення суд першої інстанції направляв за іншою адресою: АДРЕСА_3 .
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подано.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні  представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Заіменко Д.В. просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, що підтверджується звітом про доставку поштової кореспонденції суду.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь головуючої судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Залишаючи без розгляду заяву про перегляд заочного рішення суд першої інстанції виходив із того, що відповідача було повідомлено про дату та час проведення судових засідань, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", а також було направлене судове рішення.
За таких обставин суд вважав, що підстави для поновлення процесуального строку відсутні, а до заяви про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2024 року застосовані положення ч. 2 ст. 126 ЦПК України.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки такі висновки є помилковими, та такими, що суперечать обставинам справи та вимогам закону.
З матеріалів справи вбачається та апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції дійсно було належним чином повідомлено ОСОБА_1 про розгляд справи за адресою, яку відповідач підтверджує у апеляційній скарзі: АДРЕСА_2 , що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" на наступні дати: 6 листопада 2023 року (а.с. 124, т.1); 11 грудня 2023 року (а.с. 174, т.1); 18 січня 2024 року (а.с. 191, т.1); 26 лютого 2024 (а.с. 205, т.1).
В той же час, як вбачається із останнього поштового відправлення про направлення судової повістки на 26 лютого 2024 року (а.с. 206, т.1), судова повістка була направлена судом на помилкову адресу: АДРЕСА_3 .
Також, як вбачається із матеріалів справи, копію заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2024 року ОСОБА_1 було також направлено на помилкову адресу, а саме: АДРЕСА_3 .
Відповідно до ч. 1 ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Згідно ч. 2 ст. 284 ЦПК України  заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідно до ч. 3 ст. 284 ЦПК України  учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Вирішуючи питання щодо поновлення строку, суд не врахував що за ч.3 ст. 284 ЦПК України законом визначено право на поновлення пропущеного строку, якщо заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення заочного рішення.
Як слідує із змісту оскаржуваної ухвали, підставою для залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду було порушення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення.
Проте, матеріали справи не містять доказів своєчасного отримання ОСОБА_1 заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2024 року.
Як вказує ОСОБА_1 , зі змістом заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2024 року він ознайомився в Електронному кабінеті у підсистемі Електронний суд ЄСІТС лише 26 грудня 2024 року.
Із заявою про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 звернувся 7 січня 2025 року.
Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.
Згідно із статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є, у тому числі, є розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.
Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Доступність апеляційного та касаційного оскарження судових рішень неодноразово була предметом розгляду Конституційного Суду України.
Зокрема, Конституційний Суд України визнав, що можливість (право) оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою права особи на судовий захист.
Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).
Законодавець, щоб не чинити свавільно під час установлення обмежень або заборон на оскарження апеляційним порядком окремих процесуальних судових рішень (ухвал), повинен, зокрема, враховувати юридичні наслідки, що настають для особи в результаті ухвалення судового рішення (ухвали), наявність інших, установлених процесуальним законом, дієвих механізмів захисту та поновлення порушених прав і свобод особи (абзац другий підпункту 4.3.2 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 2-р(II)/2023).
На переконання колегії суддів, не вручення заочного рішення  відповідачу свідчить про наявність у відповідача права на поновлення пропущеного строку та поважність причин пропуску строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).
У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для розгляду даної справи, обставини на які посилався суд є недоведеними, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.
Згідно вимог  ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи вище викладене колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала  скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Керуючись ст.ст. 284,  367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року скасувати, а справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                 Т.О. Писана
 
Судді                                                                              К.П. Приходько
 
                                                                                        С.О. Журба