ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 378/234/25                                                                                Суддя першої інстанції: Гуртовенко Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 квітня 2025 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді           - Штульман І.В.,
суддів                    - Мельничука В.П., Черпака Ю.К., 
при секретарі                    - Рожок В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 04 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А:

21 лютого 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач; ОСОБА_1 ) звернувся в Ставищенський районний суд Київської області з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач, Укртрансбезпека) про скасування постанови від 13 лютого 2025 року серії АВ №00004825 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), а справу про адміністративне правопорушення - закрити.
Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 04 березня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
Не погоджуючись із рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 04 березня 2025 року, Укртрансбезпека 14 березня 2025 року подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю. Свою позицію представник відповідача обґрунтовує тим, що змістом пунктів 17.2 - 17.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерством транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363 (далі - Правила №363), забороняється перевозити в універсальних контейнерах сипучі вантажі без тари, однак, згідно товаро-транспортної накладної, позивач перевозив пшеницю. При цьому, апелянт зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів здійснення вантажного перевезення саме контейнером, оскільки відсутні товарно-супровідні документи на перевезення вантажу контейнером або сертифікат на такий контейнер, які б могли свідчити про контейнерні перевезення (наявність пломби контейнера, зазначення вантажності та маси) транспортним засобом позивача. 
У встановлений судом строк відзиву позивача на апеляційну скаргу не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року призначено її до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 16 квітня 2025 року. 
За змістом частини п`ятої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи. 
За приписами частини другої статті 309 КАС України виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу. 
Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі. 
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку. 
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк - до 16 квітня 2025 року.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно частини другої статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу Укртрансбезпеки  необхідно задовольнити, а рішення Ставищенського районного суду Київської області від 04 березня 2025 року - скасувати, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи, 13 лютого 2025 року о 12 год 12 хв, на автодорозі М-05, км 36+303, Київська область, на автоматичному зважувальному комплексі WIM 5,5 зафіксовано проїзд транспортного засобу марки «DAF CF 85.410», державний номерний знак НОМЕР_1 , з перевищенням нормативних параметрів встановлених пунктом 22.5 ПДР, а саме перевищення загальної маси транспортного засобу на 9,688% (3.875 тонн), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тонн. 
Постановою головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті - Теслюк Євгенії Володимирівни від 13 лютого 2025 року серії АВ №00004825 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі частини другої статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу розмірі 8500 грн.
Вважаючи протиправною постанову від 13 лютого 2025 року серії АВ №00004825, ОСОБА_1 звернувся в Ставищенський районний суд Київської області з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що суб`єкт владних повноважень не довів факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП, а відтак справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю. 
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду не може погодитися з огляду на таке.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Частиною другою статті 132-1 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: 
- п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно;
- однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%.
Статтею 33 Закону України від 08 вересня 2005 року №2862-IV «Про автомобільні дороги» (далі - Закон №2862-IV) визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до підпункту «б» пункту 22.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема, на автомобільних дорогах державного значення фактичної маси, а саме: 
- двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом - 40 тонн;
- трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом - 40 тонн;
- двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 42 тонни;
- трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 44 тонни.
Отже, різниця між вантажними автомобілями (тягачами) з напівпричепами, для яких дозволена максимальна маса становить 40 тонн або 42 тонни (44 тонни), полягає в тому, що останні мають бути контейнеровозами, що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
За змістом пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 251 КУпАП, зокрема, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Відповідачем до суду першої інстанції, на підтвердження в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП, надано матеріали автоматичної фотофіксації належного позивачу автомобіля з причепом (передній та боковий вид вантажівки з напівпричепом).
Фактична допустима маса спеціалізованого вантажного тягача марки «DAF CF 85.410», державний номерний знак НОМЕР_1 , та причепу «STAS SA33-6K», державний номерний знак НОМЕР_2 , який переобладнаний в універсальну платформу, контейнеровоз, обладнаний для перевезення контейнерів типу 1А або 1С або встановлення бортів та тенту, - повинна складати 40 тонн, а у разі належності напівпричепу до контейнеровозу - 44 тонни.
Наголошуючи на протиправності оспорюваної постанови відповідача №00004825, ОСОБА_1 посилався на те, що посадовими особами Укртрансбезпеки не враховано належність напівпричепів до контейнеровозів, що свідчить про неправильність обчислення максимально допустимої загальної маси транспортного засобу 40 тонн.
Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі - Закон №2344-III) визначено, що причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем; напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.
Положеннями пункту 1 Правил №363 визначено, що сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.
Отже, напівпричеп - це транспортний засіб без джерела енергії, який самостійно пересуватись і перевозити вантажі по дорогах не може, а рушійною силою для нього є саме тягач, який є основним транспортним засобом, котрий здійснює перевезення вантажів.
Напівпричеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій, а саме: контейнерів.
Згідно з пунктом 17.6 Правил №363 для перевезення контейнерів перевізник повинен надавати автомобілі (автопоїзди) із бортовими платформами або спеціалізований рухомий склад (низькорамні напівпричепи - контейнеровози, автомобілі із вантажопіднімальними пристроями тощо).
Відповідно до пунктів 17.2-17.5 Правил №363 забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.
Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера.
Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м). Після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил, навісити бирку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача (пункт 17.15 Правил №363).
Відповідно до пункту 17.9 Правил №363 приймання вантажів для перевезення в контейнерах здійснюється при наявності Договору на підставі заявки, а при відсутності Договору - разового договору.
Разом з тим, ОСОБА_1 не надано до суду доказів перевезення вантажів контейнером (зокрема, але не виключно договору перевезення), актів про пломбування, відповідного маркування із зазначенням вантажності і маси тари контейнера, внутрішнього об`єму контейнера, місця, місяця і року виготовлення контейнера, часу останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.
Надана до матеріалів справи копія товарно-транспортної накладної від 13 лютого 2025 року №5 також жодним чином не підтверджує, що позивачем здійснювалися саме контейнерні перевезення (а.с.17). В ній зазначається, що «Автомобіль DAF, НОМЕР_1 , Причіп/напівпричіп НОМЕР_2 » 13 лютого 2025 року перевозив пшеницю, маса брутто - 44180 кг.
Так, у додатку 7 до Правил №363 міститься форма товарно-транспортної накладної.
У другій колонці зворотного боку товарно-транспортної накладної «Відомості про вантаж» необхідно зазначати найменування вантажу (номер контейнера), у разі перевезення небезпечних вантажів: клас небезпечних речовин, до якого віднесено вантаж.
Пунктом 17.16 Правил №363 передбачено, що під час приймання завантаженого контейнера провадиться зовнішній огляд контейнера, перевіряється наявність пломби та її справність, цілісність пломбувального дроту, а також відповідність номера контейнера і відправницького контрольного знаку на відтиску пломби номеру контейнера і контрольному знаку, зазначеним у товарно-транспортній накладній.
Не приймаються для перевезення контейнери з невиразними відтисками пломб, а також з неправильно навішеними пломбами, несправні контейнери із слідами розкрадання, зіпсуття або ушкодження вантажу. При виявленні несправності контейнера або пломби, невідповідності номера контейнера і знаків на відтисках пломби та в товарно-транспортній накладній водій (експедитор) зобов`язаний повідомити про це вантажовідправника. Тільки після усунення виявлених недоліків такі контейнери приймаються для перевезення.
Отже, зазначення номера контейнера у товарно-транспортній накладній є обов`язковим при здійснення контейнерних перевезень.
Водночас, надана позивачем до матеріалів справи копія товарно-транспортної накладної від 13 лютого 2025 року №5 у колонці «Найменування вантажу (номер контейнера), у разі перевезення небезпечних вантажів: клас небезпечних речовин, до якого віднесено вантаж» не містять відомостей про номер(-и) контейнеру(-ів). До того ж, всупереч приписів пункту 17.2 Правил №363, якими забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, сипучі вантажі без тари, згідно товаро-транспортної накладної, позивач перевозив пшеницю, тобто сипучий вантаж.
Крім того, з матеріалів фотофіксації вказаного транспортного засобу - сідельного тягача видно, що вантажне перевезення здійснювалося транспортним засобом, який не є контейнеровозом в розумінні вищезазначених норм, оскільки верхня його частина зрізана та накрита тентом, та не перевозила контейнери.
Окрім того, вантаж, що перевозився на платформах, не має відповідних маркувань та позначень для ідентифікації його як контейнера, тобто не використовувався в момент зафіксованого порушення як контейнеровоз, тому фактична маса транспортних засобів повинна бути не більше 40 тонн.
Оспорюваною постановою позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності саме за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами, а не за порушення правил маркування контейнерів.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає, що факт перевищення ОСОБА_1 нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пунктом 22.5 ПДР, доведено належними, допустимими та достовірними доказами, що пов`язано із правомірністю порядку проведення габаритно-вагового контролю, а також використанням при проведенні фіксації належним технічними приладами WIM5, свідоцтво про повірку підсистеми вагового контролю №5890 чинне до 13 грудня 2025 року, свідоцтво про повірку підсистеми габаритного контролю №1786 чинне до 26 грудня 2025 року.
Відтак, наявні дані про те, що транспортні засоби рухалися з порушенням вагових норм, адже в підпункті «б» пункту 22.5 ПДР чітко вказано, що максимальне значення фактичної маси автомобіля 40 тонн передбачене саме для перевезення трьохвісним автомобілем (тягачем) з трьохвісним напівпричепом.
Виходячи із наведених обставин справи та положень законодавства, що регулює спірні правовідносини, відповідачем правильно встановлено максимальну допустиму вагу транспортного засобу "DAF CF 85.410", враховано, що під час накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, показники вагового обладнання підтверджені належними доказами, тобто факт перевищення позивачем нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пунктом 22.5 ПДР, доведений належними, допустимими та достовірними доказами.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що суб`єктом владних повноважень не доведено факту вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП, є необґрунтованим.
Слід зауважити, що наявність прогалини в пункті 22.5 ПДР щодо встановлення параметрів, за яких допускається рух контейнеровозів, що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів, призводить до зловживань перевізниками та до значного перевищення вагових норм під час руху великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, що фіксується в автоматичному режимі.
Якщо в реєстраційних документах транспортний засіб вказано як «контейнеровоз», тобто як колісний транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів, то і його експлуатація повинна відповідати як його конструкції, так і його призначенню.
Перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати на автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження на вісі транспортного засобу.
Завантажуючи вантажний автомобіль у межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу і можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла до висновку про те, що постанова від 13 лютого 2025 року серії АВ №00004825 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною другою статті 132-1 КУпАП є правомірна та скасуванню не підлягає.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції, при ухваленні рішення, неправильно застосовано норми права, що стали підставою для неправильного вирішення справи, а відтак апеляційну скаргу Укртрансбезпеки необхідно задовольнити, а рішення Ставищенського районного суду Київської області від 04 березня 2025 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи пункту 1 частини першої статті 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 139, 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -  

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті  - задовольнити.
Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 04 березня 2025 року у справі №378/234/25 - скасувати.
Прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови серія АВ №00004825 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - відмовити. 

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до частини третьої статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                      І.В. Штульман 

Судді                                                                                  В.П. Мельничук 

                                                                                          Ю.К. Черпак

Повне судове рішення виготовлено « 16» квітня 2025 року.