ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1226/25 Справа № 202/586/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 квітня 2025 року                                                                м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2025 року стосовно 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), 
       за участю:
       особи, яка притягається до
       адміністративної відповідальності                                 ОСОБА_1 
       захисника                                                         Мороз В. С.
ВСТАНОВИВ:
       Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Згідно з постановою суду першої інстанції, водій ОСОБА_1 , 01 січня 2025 року о 15 годині 26 хвилин в м. Дніпрі на перехресті пр-т Слобожанського та вул. Богдана Хмельницького керував автомобілем Renault Lоgan д.н.з. НОМЕР_1 при виникненні перешкоди негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21110 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушено вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху, та скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не оскаржує фактичні обставини та доведеність вини просить постанову суду в частині накладення адміністративного стягнення змінити та накласти на нього стягнення у виді штрафу у сумі 850 гривень. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що він вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, раніше до відповідальності не притягувався, є інвалідом ІІІ групи, потерпілий не має до нього матеріальних претензій, відповідальність ОСОБА_1 застрахована, має міцні соціальні зв`язки, а робота водієм є його єдиним джерелом доходу. Не дивлячись на вказані обставини, суд першої інстанції наклав на нього найсуворіший вид адміністративного стягнення. Просить врахувати ці обставини та змінити адміністративне стягнення на штраф.
       В судовому засіданні апеляційного суду захисник та ОСОБА_1 підтримали апеляційну скаргу і з підстав, викладених у скарзі просили її задовольнити.
       Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні не з`явився, про час і дату судового засідання повідомлений належним чином, тому апеляційне провадження, відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, проведений без його участі.
Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.
Вищенаведені вимоги закону, суд першої інстанції не виконав належним чином.
       Так, відповідальність за ст. 124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
       Висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 порушень вищезазначеного положення закону, не оскаржуються в апеляційній скарзі. 
       Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
       Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
       Стаття 33 КУпАП визначає, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
       Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.
       Так, судом першої інстанції при обранні виду та розміру адміністративного стягнення не враховано, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, визнав свою провину в повному обсязі, відповідальність обох водіїв застрахована, що у випадку складення “Європротоколу” взагалі б звільняло ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, останній відшкодував потерпілому заподіяну шкоду. Дана ДТП за механізмом та характером допущеного порушення вимог ПДР не є грубим та не становить значної суспільної небезпеки вчиненого. Також суд не врахував відсутність обставин, що обтяжують стягнення та наявність обставин, що його пом`якшують, а саме повне визнання ОСОБА_1 вини, добровільне відшкодування шкоди, а також не врахував відомості про його особу, який є особою з інвалідністю. 
       Апеляційний суд вважає, що при визначенні виду і розміру стягнення, суд не врахував у повній мірі характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника та дійшов неумотивованого та необґрунтованого рішення про призначення ОСОБА_1 найсуворішого виду адміністративного стягнення, передбаченого санкцією статті 124 КУпАП при наявності альтернативного виду стягнення у виді штрафу.
       Так, санкція статті 124 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
       Тобто, у даному випадку, судом не розглянуто можливості в застосуванні альтернативного адміністративного стягнення, належним чином не наведено мотивів для обрання найсуворішого адміністративного стягнення та не зазначено з яких міркувань суд виходив при обранні розміру саме такого стягнення, у зв`язку з чим постанова суду в цій часті має бути змінена.
       Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 визнав свою провину у скоєнні даного адміністративного правопорушення, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, відшкодував шкоду потерпілому, є особою з інвалідністю, працює у службі таксі.
       Відповідно до ст. 33 КУпАП обставинами, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_1 апеляційний суд визнає повне визнання провини та добровільне відшкодування шкоди. Обставин, що обтяжують його відповідальність, відповідно до ст. 34 КУпАП апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи вищезазначене суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити накладене адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, застосувавши до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 850 грн, що відповідатиме меті адміністративного стягнення, буде достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових правопорушень.
       Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.
       На підставі вищевикладеного, апеляційний суд доходить висновку про задоволення апеляційної скарги та зміни постанови суду в частині накладеного стягнення. 
       Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2025 року стосовно  ОСОБА_1  за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення змінити.
Вважати накладеним на  ОСОБА_1  стягнення за ст. 124 КУпАП у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок. 
В іншій частині постанову суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя                                                                 О. П. Піскун