Номер провадження: 22-ц/813/3873/25 
Справа № 947/33540/24
Головуючий у першій інстанції Скриль Ю. А.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.
                        за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, на рішення Київського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Скриль Ю.А. 18 грудня 2024 року у м. Одеса, -
встановила:

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її користь на утримання дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 18.10.2024 року та до досягнення дітьми повноліття, з посиланням на ст. 180, 182, 191 СК України.
В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_2 посилалася на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.11.2016 року по 17.11.2022 року, який заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час між сторонами розірвано стосунки, сторони не проживають разом, діти залишилася проживати з матір`ю. Відповідач проживає окремо, життям спільних дітей не цікавиться, жодної допомоги не надає, аліменти не сплачує, здоров`ям доньок також не цікавиться, від їх виховання самоусувається. Позивачка зазначала, що вона весь час приділяє дітям, їх вихованню, оздоровленню та навчанню одна, що дуже важко, що і стало підставою для звернення до суду з позовом.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково.
Стягнуто зі ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 18.10.2024 року та до досягнення дитиною повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнуто зі  ОСОБА_1  аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 18.10.2024 року та до досягнення дитиною повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання обох дочок у загальному розмірі 1/3 частини заробітної плати ОСОБА_1 , що відповідає положенням ст. 183 СК України.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно положень ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Крім того, судом першої інстанції не було прийнято факт знаходження на утриманні апелянта батька, якому виповнилося 88 років, а також судом необґрунтовано заначено у оскаржуваному рішенні про те, що ОСОБА_1 проживає один у спільній квартирі сторін.
Сторони про розгляд справи на 22.04.2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 . 
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.11.2016 року по 17.11.2022 року, який заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 17.01.2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, серії НОМЕР_1 , актовий запис №406; та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 30.11.2018 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, серії НОМЕР_2 , актовий запис №1740.
На час розгляду справи між сторонами розірвано стосунки, сторони не проживають разом, діти проживають з матір`ю та знаходяться на її піклуванні.
Відповідач проживає окремо, постійно цікавиться життям дітей, у добровільному порядку сплачує кошти позивачці на утримання своїх дітей.
Так, з наявних у матеріалах справи виписок з АТ «Ощадбанк» (Одеська філія) та Довідки АТ «Ощадбанк» від 11.12.2024 року № 113.604-48/1121 вбачається, що у період з 22.11.2023 року по 07.10.2024 року за призначенням платежу «на дітей» відповідач на рахунок позивачки сплатив 99000,00 грн., за призначенням «на садик» - 88000,00 грн. За період з 01.07.2024 року по 10.12.2024 року відповідачем на користь позивачки сплачено за призначенням платежу «на дітей» - 31000,00 грн., за призначенням платежу «дітям + до школи» - 15000,00 грн.
Факт перерахування вказаних грошових коштів підтверджено у судовому засіданні суду першої інстанції самою позивачкою та нею не оспорювалось.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач від виконання батьківського обов`язку щодо утримання своїх неповнолітніх дітей не ухилявся.
Також встановлено, що відповідач знаходиться в працездатному віці, проблем зі здоров`ям не має, тому має можливість та обов`язок фінансово забезпечувати власних дітей. Інших дітей та осіб на утриманні відповідач не має.
Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про знаходження на його утриманні батька, якому виповнилося 88 років, є безпідставними, оскільки жодного належного письмового доказу на підтвердження дійсного його матеріального утримання апелянтом суду апеляційної інстанції не надано. 
Згідно довідки ДП «Адміністрація морських портів України» від 14.11.2024 року № 10-04-01.01-26/75, відповідач ОСОБА_1 працює на вказаному підприємстві з 29.07.2013 року, та обіймає посаду провідного інженера. Дохід за період з 01.11.2023 року по 31.10.2024 року склав 877356,79 грн.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно зі ст. 180, ч. 1, 2 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання малолітніх дітей судами першої та апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов`язком батьків.
Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Однак, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи стягувати зі   ОСОБА_1 на користь   ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 18.10.2024 року та до досягнення дітьми повноліття, неправильно застосував норму ст. 183 Сімейного кодексу України, згідно якої, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Також судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача за оскаржуваним судовим рішенням, становить 2/3 частки від доходу ОСОБА_1 (по 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) на кожну дитину), що поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.
Крім того, аліменти повинні використовуватись виключно для задоволення потреб дитини, її гармонійного фізичного та духовного розгляду, і не можуть слугувати для безпідставного збагачення отримувача аліментів. 
Згідно положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги принцип рівності батьківських обов`язків щодо дітей, колегія суддів доходить висновку, що сума визначеного рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2024 року матеріального забезпечення дітей у розмірі 2/3 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_1 не відповідає положенням ст. ст. 182, 183 СК України, а відтак, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність зміни мотивувальної та резолютивної частин оскаржуваного судового рішення шляхом стягнення зі  ОСОБА_1 на користь   ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) на двох дітей щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 18.10.2024 року та до досягнення старшою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а потім - на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
При визначені розміру аліментів у частці від доходу, що підлягають стягненню з відповідача, колегією суддів враховані положення ст. ст. 182-183 СК України, матеріальний стан платника аліментів, та встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей відповідного віку.
   Щодо доводів представника відповідача про відсутність предмету спору та відсутності у позивача порушеного права, за захистом якого вона звернулась до суду, то судом першої інстанції правильно не прийнято їх до уваги, виходячи з наступного. 
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями ст. 181 СК України не обмежено батьків у виборі способу виконання останніми обов`язку утримувати дитину.
У даній категорії справ досудове врегулювання спору не є обов`язковим. Батьки на власний розсуд обирають спосіб захисту своїх законних інтересів з приводу вибору способу виконання обов`язків утримувати дітей.
З урахуванням встановлених обставин у цій справі, суд правильно вважав звернення позивачки до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей законним способом захисту їх прав та інтересів.
Згідно положень ст. 191 СК України, стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 18.10.2024 року.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції необґрунтовано зазначено у оскаржуваному судовому рішенні, що апелянт проживає один у спільній квартирі сторін, колегія суддів вважає такими, що не мають правового значення у даній справі, оскільки її предметом є виключно стягнення аліментів, а не встановлення місця проживання сторін. Крім того, жодних доказів того, яким саме чином місце проживання відповідача може вплинути на розмір аліментів на утримання малолітніх дітей, апелянтом не надано. 
При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі визначився з характером спірних правовідносин, у зв`язку із чим мотивувальна та резолютивна частини рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2024 року підлягають зміні шляхом їх викладення у редакції цієї постанови.
В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Мотивувальну частину рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2024 року - викласти у редакції цієї постанови.
Абзаци другий та третій резолютивної частини рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2024 року викласти у наступній редакції:
Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) на обох дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 18 жовтня 2024 року та до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а після досягнення дитиною повноліття - на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 .
В іншій частині судове рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 22 травня 2025 року.
                                       
Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        Є.С. Сєвєрова

                                                       О.М. Таварткіладзе