ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/7294/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, судді: Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.

за участю секретаря судового засідання:  Натаріної О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Меридіан А"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду
(головуючий суддя - Бучинська Г.Б., судді: Філіпова Т.Л., Маціщук А.В.)
від 03.04.2024
на ухвалу Господарського суду Житомирської області
(суддя - Кудряшова Ю.В.)
від 29.11.2023
та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду
(головуючий суддя - Бучинська Г.Б., судді: Філіпова Т.Л., Маціщук А.В.)
від 03.04.2024

у справі № 910/7294/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Меридіан А"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВС Груп Менеджмент", Акціонерного товариства "Житомиробленерго"
про визнання права на справедливу компенсацію за примусово вилучені акції та встановлення її розміру (згідно заяви про зміну предмету позову за вх. № 01-44/26/23 від 04.01.2023),

за участю представників учасників справи:
позивача - не з`явилися
відповідача 1 - Бужор А.Ю., Силаєв О.Г.
відповідача 2 - Приведьон В.М.

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Меридіан   А" (далі - ТОВ  "Меридіан   А") звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом про визнання недійсним правочину щодо застосування до нього процедури обов`язкового продажу (примусового викупу) належних йому на праві власності акцій Акціонерного товариства "Житомиробленерго" у відповідності до Публічної безвідкличної вимоги про придбання акцій в усіх власників акцій ПАТ "Житомиробленерго" від 26.02.2021.

1.2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що процедура обов`язкового продажу (примусового викупу) акцій АТ "Житомиробленерго" проводилась з порушенням діючих норм законодавства, а запропонована позивачу вартість примусового викупу акцій не була справедливою.

1.3. До Господарського суду Житомирської області надійшла заява про зміну предмету позову, згідно з якою позивач змінив предмет позову та просив суд визнати право Товариства з обмеженою відповідальністю "Меридіан А" на справедливу компенсацію за примусово вилучені акції Акціонерного товариства "Житомиробленерго" та встановити її розмір на рівні 58 (п`ятдесят вісім) грн 08 коп. із розрахунку за 1 акцію.

1.4. Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 06 лютого 2023 року у справі №910/7294/22 заяву позивача про зміну предмету позову прийнято до розгляду.

2. Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 01.11.2023 у справі №910/7294/22 позовні вимоги задоволено в повному обсязі, визнано право Товариства з обмеженою відповідальністю "Меридіан А" на справедливу компенсацію за примусово вилучені акції Акціонерного товариства "Житомиробленерго" та встановлено її розмір на рівні 58,08 грн за одну акцію.

2.2. Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що обраний позивачем спосіб захисту сприятиме поновленню відповідного права якщо позивач вважає, що його права були порушені тим, що ним не отримано справедливої компенсації за придбані ТОВ "ВС Груп Менеджмент" акції в процедурі сквіз-аут. Місцевий суд прийшов до висновку, що затверджена ціна примусового викупу акцій AT "Житомиробленерго" в розмірі 1,85 грн не може бути справедливою з врахуванням показників звітності товариства, самостійно ним задекларованих. У відповідності до даних річної фінансової звітності AT "Житомиробленерго" за 2020 рік (Баланс, форма №1), власний капітал (чисті активи) товариства складав 7 109 649 000,0 грн, що становить 58,0860605 грн із розрахунку на 1 акцію (7 109 649 000,0,0 грн : 122 398 540 шт. акцій). Таким чином, на переконання суду першої інстанції, наглядова рада AT "Житомиробленерго" при визначені ринкової ціни акцій діяла в інтересах власника домінуючого контрольного пакету акцій, що призвело до суттєвого заниження такої вартості всупереч інтересам міноритарних акціонерів, в тому числі і позивача, оскільки ціна примусового викупу акцій AT "Житомиробленерго" у розмірі 1,85 грн не відповідає критерію справедливості.

2.3. Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 29.11.2023 у справі №910/7294/22 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Меридіан А" про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу залишено без розгляду.

2.4. Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що позивач в порушення положень частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України будь-яких заяв (як усних, так і письмових) про подання доказів щодо відшкодування витрат на правничу допомогу не робив.

2.5. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 рішення Господарського суду Житомирської області від 01.11.2023 у справі №910/7294/22 скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

2.6. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого господарського суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку ринкової вартості акції АТ "Житомиробленерго", яка була визначена в розмірі 58,08 грн, а лише зазначено у позові, що ціна продажу акцій АТ "Житомиробленерго", яка була визначена в розмірі 1,85 грн за акцію є несправедливою, визначивши при цьому справедливою балансову вартість акції (вартість чистих активів/кількість акцій), яка становить 58,08 грн. 

Виходячи з того, що саме позивач, як особа, яка стверджує про неправильність здійсненого відповідачами розрахунку справедливої вартості однієї акції у пакеті акцій 100% від статутного капіталу АТ "Житомиробленерго", мав довести ту обставину на яку він посилається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про не доведення позивачем визначеної ним суми справедливої компенсації за акції, які були вилучені.

2.7. Також окремою постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 залишено без змін ухвалу Господарського суду Житомирської області від 01.11.2023 у справі №910/7294/22.

2.8. Суд апеляційної інстанції погодився із висновками місцевого господарського суду щодо залишення без розгляду заяви ТОВ "Меридіан А" про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на правничу допомогу з огляду на те, що позивач в порушення положень частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України будь-яких заяв (як усних, так і письмових) про подання доказів щодо відшкодування витрат на правничу допомогу не робив.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись з постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 у справі №910/7294/22, Товариство з обмеженою відповідальністю "Меридіан А" подало касаційну скаргу, якою просить оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі.

3.2. Підставами касаційного оскарження Товариство з обмеженою відповідальністю "Меридіан А" визначило пункти 1, 2, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського  процесуального кодексу України підставою касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

3.4. Товариство з обмеженою відповідальністю "Меридіан А" посилаючись на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, вважає, що судом апеляційної інстанції застосовано частину першу статті 79 Господарського процесуального кодексу України без урахування висновків щодо їх застосування, викладених у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №   910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №   917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №   902/761/18, від 04.12.2019 у справі №   917/2101/17, від 18.03.2020 у справі №   129/1033/13-ц, частини третю та четверту статті 41 Конституції України, статтю 321 Цивільного кодексу України від 18.03.2020 у справі №199/7375/16-ц, від 20.05.2020 у справі №199/8047/16-ц, від 15.03.2023 у справі №725/1824/20, від 20.03.2019 у справі №521/8368/15-ц, від 20.11.2020 у справі №908/137/18.

3.5. Пунктом 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні. 

3.6. Зазначаючи в якості підстави касаційного оскарження пункт 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Меридіан А" вважає за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №905/671/19 щодо застосування частини першої статті 8 та частини п`ятої статті 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства" щодо єдиного належного доказу на підтвердження несправедливості визначення ринкової ціни - висновку експерта.

3.7. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

3.8. Крім того, підставою касаційного оскарження зазначає пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вважає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування статті 14 та частин четвертої, п`ятої та сьомої статті 75 Господарського процесуального кодексу України стосовно можливості визначення в конкретній судовій справі індивідуальної справедливої ціни на основі якої розраховується справедлива компенсація для конкретного позивача, залежно від наданих сторонами доводів та доказів без прив`язки до певної справи, тобто без встановлення єдиного показника для певного емітента.

3.9. Також Товариством з обмеженою відповідальністю "Меридіан А" подано касаційну скаргу на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 29.11.2023 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 у справі №910/7294/22, якою просить ухвалу місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції скасувати, та задовольнити заяву позивача про розподіл судових витрат в суді першої інстанції.

3.10. Мотивуючи касаційну скаргу щодо залишення без розгляду заяви позивача про розподіл судових витрат в суді першої інстанції, товариство вказує на порушення судами першої та апеляційної інстанції пункту 12 частини третьої статті 2, частини першої та другої статті 124, частин п`ятої, восьмої та дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Також зазначило, що товариство з метою компенсації витрат на професійну правничу допомогу, виконало всі вимоги, що висуваються нормами Господарського процесуального кодексу України. 

Крім того посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 07.02.2024 у справі №910/216/23, від 27.01.2022 у справі №921/221/21, від 31.05.2022 у справі №917/304/21, зокрема, стосовно того, що процесуальне законодавство не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми заяви, заявленої в порядку частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має на певній процесуальній стадії, закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів.

3.11. Товариство з обмеженою відповідальністю "Меридіан А" також подало до Верховного Суду клопотання про передачу справи №910/7294/22 на розгляд у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у зв`язку з необхідністю відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №905/671/19 щодо обов`язковості судової експертизи як єдиного належного доказу у подібних справах.

3.12. У відзиві на касаційну скаргу по суті спору АТ "Житомиробленерго" проти її доводів та вимог заперечує, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції без змін, мотивуючи його наступним: обраний позивачем спосіб захисту не можу бути належним та ефективним, оскільки така позовна вимога фактично не призводить до захисту порушеного права та до досягнення мети позивача; Закон України "Про акціонерні товариства", як і законодавство в цілому не містить такого поняття як справедлива компенсація за примусово вилучені акції, мова йде про неправильне визначення ціни обов`язкового продажу акцій; позивач самостійно розрахував вартість акцій шляхом ділення розміру власного капіталу емітента на кількість акцій, що явно не відповідає  Закону України "Про акціонерні товариства", оскільки такий розрахунок не може вважатися оцінкою, проведеною відповідно до вимог закону; постановою Верховного Суду у справі №905/671/19 визначено, що вартість акцій означає визначення експертом найвищої вартості за існуючими процедурами та методиками оцінки.

Також АТ "Житомиробленерго" заперечує проти доводів та вимог касаційної скарги, поданої на ухвалу про залишення заяви про відшкодування  витрат на правничу допомогу без розгляду та прийнятої за результатами її перегляду постанови суду апеляційної інстанції. У відзиві на касаційну скаргу товариство зазначає, що скаржником не дотримано вимог частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, а саме: до закінчення судових дебатів у справі не подано заяву (усно чи письмово) про те, що докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. А також вважає, що заявлені витрати є необґрунтовано завищеними та не підлягають задоволенню.

3.13. ТОВ "ВС Груп Менеджмент" також у відзиві на касаційну скаргу проти її вимог та доводів заперечує та просить постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін. Крім того товариством подано заперечення на пояснення ТОВ "Меридіан А" та пояснення у зв`язку з поновленням справи.

3.14. ТОВ "Меридіан А" подані додаткові пояснення до касаційних скарг та заперечення на пояснення відповідача-1.

Крім того ТОВ "Меридіан А" подано клопотання про відкладення судового засідання, мотивоване тим, що представник не зможе з`явитися в судове засідання (перебуває в дорозі).

Розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів вирішила відмовити у його задоволенні, оскільки у клопотанні не вказано про наявність обставин, які б об`єктивно унеможливили розгляд справи у судовому засіданні 02.04.2025. При цьому суд врахував у сукупності також те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні; явка представників учасників справи у судове засідання не була визнана обов`язковою; позиція скаржника викладена письмово у касаційній скарзі та додаткових поясненнях. При цьому колегія суддів звертає увагу, що сторони не обмежені в кількості уповноважених представників для представництва їх інтересів у суді касаційної інстанції.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 

ТОВ "ВС Груп Менеджмент" повідомленням про набуття права власності на домінуючий контрольний пакет акцій вих.№35/0/1-21 від 17.02.2021, відповідно до частини другої  статті 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства" повідомило Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку, що внаслідок укладення договору про спільні дії від 17.02.2021, особи, що діють спільно, сукупно набули право власності на домінуючий контрольний пакет акцій Акціонерного товариства "Житомиробленерго" (код ЄДРПОУ 22048622).

Відповідно до пункту 1 повідомлення кількість акцій товариства, що належали особі, яка стала (прямо або опосередковано) власником домінуючого контрольного пакета акцій, її афілійованим особам та третім особам, що діють спільно, до набуття домінуючого контрольного пакета акцій товариства:

- Товариству з обмеженою відповідальністю "ВС Груп Менеджмент" належало 21   035   122 штук акцій, що становить 17,1857% статутного капіталу товариства;

- компанії VS ENERGY INTERNATIONAL N.V. (ВС ЕНЕРДЖІ ІНТЕРНЕШНЛ Н.В.) належало 92   482   047 штук акцій, що становить 75,5581% від статутного капіталу товариства;

- Товариству з обмеженою відповідальністю "ВС Енерджі Інтернешнл Україна" належало 14 штук акцій, що становить 0,00001% статутного капіталу товариства;

- ОСОБА_1 належало 2 штуки акцій, що становить 0,000001% статутного капіталу товариства;

- ОСОБА_2 належало 3   144   215 штук акцій, що становить 2,5688% статутного капіталу товариства.

Згідно із пунктом 3 повідомлення ціна, передбачена пунктами 1 та 2 частини п`ятої статті 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства": 1) найвища ціна акції, за якою заявник вимоги, його афілійовані особи або треті особи, що діють спільно з ним, придбавали акції цього товариства протягом 12 місяців, що передують даті набуття домінуючого контрольного пакета акцій включно з датою набуття - 1,85 грн за одну просту іменну акцію товариства; 2) опосередкованого набуття права власності на акції товариства по найвищій ціні, за якою заявник вимоги, його афілійовані особи або треті особи, що діють спільно з ним, опосередковано набули право власності на акції цього товариства протягом 12 місяців, що передують даті набуття такою особою домінуючого контрольного пакета акцій товариства включно з датою набуття, за умови що вартість акцій товариства, які прямо або опосередковано належать такій юридичній особі, за даними її останньої річної фінансової звітності, становить не менше 90 % загальної вартості активів такої юридичної особи - не відбувалось.

Дата набуття домінуючого контрольного пакета акцій товариства - дата укладення договору про спільні дії від 17.02.2021 (пункт 4 повідомлення).

Крім того, повідомлено про укладений між TOB "ВС Груп Менеджмент" та ОСОБА_2 договір, відповідно до якого TOB "ВС Груп Менеджмент" виступає Уповноваженою особою - суб`єктом реалізації прав та обов`язків передбачених статтею 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства". 

Також зазначено, що депозитарною установою, в якій відкрито рахунок у цінних паперах TOB "ВС Груп Менеджмент", є Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетична реєстраційна компанія" (код ЄДРПОУ 31810610, місцезнаходження: 01601, м. Київ, пров. Госпітальний 4-6, кім. 238).

Після набуття права власності на домінуючий контрольний пакет акцій AT "Житомиробленерго", ТОВ "ВС Груп Менеджмент" стало прямо володіти 21   035   122 шт. простих іменних акцій товариства, що складає 17,1857% статутного капіталу товариства; опосередковане володіння разом з афілійованими особами (особами, що діють спільно) - 116   661   400 шт. простих іменних акцій, що складає 95,3127% статутного капіталу товариства.

Протоколом засідання наглядової ради АТ "Житомиробленерго" від 26.02.2021 затверджено ринкову вартість одної простої іменної акції АТ "Житомиробленерго" станом на 16.02.2021 у розмірі 1,84 грн.

26.02.2021 ТОВ "ВС Груп Менеджмент" за вих. № 40/0/1-21 звернулося до AT "Житомиробленерго" з Публічною безвідкличною вимогою про придбання акцій в усіх власників акцій акціонерного AT "Житомиробленерго".

Вказані відомості розміщені на сайті Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України (АРІФРУ) або Stock market infrastructure development agency of Ukraine на своєму сайті за посиланням https://smida.gov.ua/db/feed/49967.

Відповідно до пункту 4 цієї вимоги, ціна придбання акцій становила 1,85 грн за одну просту іменну акцію АТ "Житомирбленерго".
Також цим пунктом визначено, що ціна придбання акцій визначена відповідно до частини п`ятої статті 65-2 ЗУ "Про акціонерні товариства", як найбільша з наступних:

- найвища ціна акції, за якою заявник вимоги, його афілійовані особи або треті особи, що діють спільно з ним, придбавали акції цього товариства протягом 12 місяців, що передують даті набуття домінуючого контрольного пакета акцій включно з датою набуття - становить 1,85 грн за одну просту іменну акцію емітента;

- заявник вимоги, його афілійовані особи або треті особи, що діють спільно з ним, опосередковано не набували право власності на акції цього товариства протягом 12 місяців, що передують даті набуття такою особою домінуючого контрольного пакета акцій товариства включно з датою набуття, за умови що вартість акцій товариства, які прямо або опосередковано належать такій юридичній особі, за даними її останньої річної фінансової звітності, становить не менше 90 відсотків загальної вартості активів такої юридичної особи;

- ринкова вартість акцій товариства, визначена суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "Ф.К.Титан" (відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність, та згідно статей 8 і 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства") станом на останній робочий день, що передує дню набуття заявником вимоги домінуючого пакета акцій товариства - а саме станом на 16.02.2021 становить 1,67 грн за одну просту іменну акцію Емітента.

Наглядовою радою товариства відповідно до частини третьої статті 8 Закону України "Про акціонерні товариства" затверджено ринкову вартість однієї простої іменної акції Емітента станом на 16.02.2021 у розмірі 1,84 грн. 

Оплата акцій здійснюється виключно у грошовій формі.

Як зазначив позивач, Центральний депозитарій цінних паперів в порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему України протягом трьох робочих днів з дати отримання від емітента копії вимоги склав перелік акціонерів, та надіслав його товариству.

ТОВ "ВС Груп Менеджмент" повідомило товариство про перерахування на рахунок умовного зберігання грошових коштів за акції, що нею придбаваються.

Згідно заяви на перерахування коштів з рахунку умовного зберігання (ескроу) на поточний рахунок в АБ "Південний" від 12.07.2021 на користь ТОВ "Меридіан А" було перераховано кошти в сумі 190   200,35 грн. 

Згідно заяви на перерахування коштів з рахунку умовного зберігання (ескроу) на поточний рахунок в АБ "Південний" від 24.12.2021 на користь ТОВ "Меридіан А" було перераховано кошти в сумі 137   817,360 грн. 

Проте, позивач, не погоджуючись з визначеною ціною для придбання акцій (1 шт - 1,85 грн), звернувся до суд з даним позовом, обравши спосіб захисту у формі визнання права позивача на справедливу компенсацію за примусово вилучені акції АТ "Житомиробленерго" та встановивши її розмір на рівні 58,08 грн з розрахунку за 1 акцію.

До матеріалів справи також долучена копія звіту про незалежну оцінку ринкової вартості простих іменних акцій АТ "Житомиробленерго" вих.№23/12-1 від 23.12.2020, який виконаний ТОВ "Ф.К.Титан".

Із висновку про ринкову вартість майна вбачається, що метою оцінки є визначення ринкової вартості об`єкта оцінки для прийняття рішення про збільшення статутного капіталу товариства шляхом розміщення додаткових акцій та на виконання вимог статей 8, 22, 68, 69 Закону України "Про акціонерні товариства". В результаті проведення оціночних процедур в ході виконання незалежної оцінки оцінювачем було встановлено: вартість об`єкта оцінки - 1 (одної) простої бездокументарної іменної акції код UA 4000077481 в статутному капіталі АТ "Житомиробленерго" станом на дату оцінки становить: 1,67 грн.

У звіті суб`єктом оціночної діяльності зазначено, що в рамках даного звіту оцінювач відмовився від використання майнового підходу, оскільки:

- використання внутрішньої інформації, що в максимальному ступені розкриває склад і структуру різних груп активів та зобов`язань та суперечить основним методам та підходам, що використовують типові учасники на відповідному ринку;

-      велика трудомісткість процесу приведення вартості кожного активу та зобов`язання в поточну, що ставить під сумнів доцільність проведення такої оцінки;

-   концентрація тільки на поточній оцінці активів і зобов`язань товариства без врахування скритих активів та зобов`язань, перспектив розвитку і рівня та ризиків доходів, що можуть бути отримані в майбутньому;

-   майновий підхід, як правило, не може бути застосований для оцінки цілісного майнового комплексу суб`єкта господарювання, крім випадку, коли здійснюється оцінка на його ранній стадії, коли прибутки і/або грошові потоки не можуть бути достовірно визначені, при цьому доступною є адекватна ринкова інформація стосовно активів та зобов`язань емітента;

-   майновий підхід визначає вартість цілісного майнового комплексу з урахуванням вартості прав контролю над діяльністю товариства, що не відповідає об`єкту оцінки;

-   найчастіше майовий підхід використовується під час оцінки цілісного майнового комплексу (бізнесу), ринкова вартість якого визначається поточною вартістю ймовірного результату ліквідації зазначеного майнового комплексу, а також холдингових та матеріалоємних компаній.

В матеріалах справи також міститься Баланс (Звіт про фінансовий стан) АТ "Житомиробленерго" на 31.12.2020.

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, яким керувався суд

5.1. Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

5.2. Верховний Суд у постанові від 17.01.2023 у справі №910/20309/21 зазначив, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, статтею 287 Господарського процесуального кодексу України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

5.3. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. 

5.4. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

5.5. Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

5.6. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.11.2020 у справі №908/137/18 дійшла висновку, що указані норми Конституції України, Конвенції та Цивільного кодексу України визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення особи своєї власності. При цьому зазначені норми припускають можливість винятку з цього загального правила за умови, коли позбавлення права власності перебачено законом, здійснюється в інтересах суспільства (з мотивів суспільної необхідності) та є пропорційним (зокрема передбачає компенсацію, відшкодування вартості майна). Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити зазначеним нормам Конституції України та Конвенції.

5.7. Акція є об`єктом права власності (стаття 177 Цивільного кодексу України, частина перша статті 4 Закону України "Про акціонерні товариства" в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин).

5.8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що у цій справі акціонер (позивач) втратив право власності на акції, коли його акції були перераховані на рахунок у цінних паперах покупця. 

5.9. Процедура обов`язкового продажу акцій міноритарними акціонерами на вимогу власника домінуючого контрольного пакета акцій ("сквіз-аут") передбачена нормами Закону України "Про акціонерні товариства".

У процедурі примусового викупу акцій (сквіз-аут) власник домінуючого контрольного пакета вимагає від міноритарних акціонерів продати йому акції шляхом виставлення та надсилання товариству публічної безвідкличної вимоги (частина четверта статті 65-2 Закону "Про акціонерні товариства").

У процедурі примусового викупу акцій має бути визначена ціна обов`язкового продажу акцій, яка зазначається у публічній безвідкличній вимозі як ціна придбання акцій, тобто ціна, за якою власник домінуючого контрольного пакета акцій примусово вимагає від міноритарних акціонерів продати йому пакет акцій.

5.10. Порядок визначення ціни вимоги у процедурі примусового викупу акцій врегульований частиною п`ятою статті 65-2 Закону "Про акціонерні товариства", відповідно до якої ціною обов`язкового продажу акцій визначається найбільша з наступних:

1) найвища ціна акції, за якою заявник вимоги, його афілійовані особи або треті особи, що діють спільно з ним, придбавали акції цього товариства протягом 12 місяців, що передують даті набуття домінуючого контрольного пакета акцій включно з датою набуття;

2) найвища ціна, за якою заявник вимоги, його афілійовані особи або треті особи, що діють спільно з ним, опосередковано набули право власності на акції цього товариства протягом 12 місяців, що передують даті набуття такою особою домінуючого контрольного пакета акцій товариства включно з датою набуття, за умови що вартість акцій товариства, які прямо або опосередковано належать такій юридичній особі, за даними її останньої річної фінансової звітності, становить не менше 90 відсотків загальної вартості активів такої юридичної особи;

3) ринкова вартість акцій товариства, визначена суб`єктом оціночної діяльності відповідно до статті 8 цього Закону станом на останній робочий день, що передує дню набуття заявником вимоги домінуючого пакета акцій товариства.

5.11. Тобто встановлений законом порядок визначення ціни придбання акцій для цілей зазначеної процедури передбачає обрання найвищого показника з трьох передбачених у цій нормі варіантів. Найвищий показник і є ціною придбання акцій. Вибір робить заявник вимоги, тоді як наглядова рада визначає ринкову вартість (надає цей показник для порівняння).

Таким чином, одним із передбачених зазначеною нормою варіантів (показників), з урахуванням якого формується та визначається ціна придбання акцій, є ринкова вартість акцій товариства.

Порядок визначення ринкової вартості майна акціонерного товариства, зокрема цінних паперів (акцій) встановлений у статті 8 Закону України "Про акціонерні товариства" з урахуванням особливостей, передбачених у статті 65-2 цього Закону.

5.12. Згідно зі статтею 8 Закону "Про акціонерні товариства" ринкова вартість майна у разі його оцінки відповідно до цього Закону, інших актів законодавства або статуту акціонерного товариства визначається на засадах незалежної оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Рішення про залучення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ухвалюється наглядовою радою товариства (у процесі створення товариства - зборами засновників або засновником особисто - у разі створення акціонерного товариства однією особою).

Ринкова вартість емісійних цінних паперів визначається суб`єктом оціночної діяльності:
1) для емісійних цінних паперів, які не перебувають в обігу на фондових біржах, - як вартість цінних паперів, визначена відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність;

2) для емісійних цінних паперів, що перебувають в обігу на фондових біржах, - як середній біржовий курс таких цінних паперів на відповідній фондовій біржі, розрахований такою фондовою біржею за останні три місяці їх обігу, що передують дню, станом на який визначається ринкова вартість таких цінних паперів;

у разі якщо цінні папери перебувають в обігу на двох і більше фондових біржах та їхній середній біржовий курс за останні три місяці обігу, що передують дню, станом на який визначається ринкова вартість таких цінних паперів, на різних біржах відрізняється, ринкова вартість цінних паперів визначається наглядовою радою (якщо створення наглядової ради не передбачено статутом акціонерного товариства - виконавчим органом товариства) в порядку, встановленому НКЦПФР;

3) для емісійних цінних паперів, що перебувають в обігу на фондових біржах, у разі якщо неможливо визначити ринкову вартість цінних паперів за останні три місяці їх обігу, що передують дню, станом на який визначається ринкова вартість таких цінних паперів, або у разі якщо законом передбачена можливість незастосування п.2 цієї статті, - як вартість цінних паперів станом на таку дату, визначена відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Наглядова рада або загальні збори акціонерів, якщо утворення наглядової ради не передбачено статутом акціонерного товариства (у процесі створення товариства - установчими зборами), затверджує ринкову вартість майна (включно з цінними паперами), визначену відповідно до частин 1 і 2 цієї статті. Затверджена вартість майна не може відрізнятися більше ніж на 10 відсотків від вартості, визначеної оцінювачем. Якщо затверджена ринкова вартість майна відрізняється від вартості майна, визначеної відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність, наглядова рада або загальні збори акціонерів, якщо утворення наглядової ради не передбачено статутом акціонерного товариства (у процесі створення товариства - установчими зборами), повинна мотивувати своє рішення (частина 3 статті 8 Закону "Про акціонерні товариства").

5.13. Згідно з абзацом 2 частини третьої статті 65-2 Закону "Про акціонерні товариства" товариство не пізніш як за 25 робочих днів з дня отримання повідомлення повинно затвердити ринкову вартість акцій товариства, визначену суб`єктом оціночної діяльності відповідно до статті 8 цього Закону, та повідомити її особі, зазначеній у частині 1 цієї статті.

5.14. Відповідно до частини першої статті 51 Закону "Про акціонерні товариства" наглядова рада акціонерного товариства є колегіальним органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства і в межах компетенції, визначеної статутом та цим Законом, здійснює управління акціонерним товариством, а також контролює та регулює діяльність виконавчого органу.

5.15. Наглядова рада як орган, створений для захисту інтересів акціонерів, має забезпечувати рівний захист всіх акціонерів товариства і рівне ставлення до них, незважаючи на розмір пакету акцій, який їм належить.

При проведенні процедури сквіз-аут наглядова рада виконує надзвичайно важливу роль - вона обирає суб`єкта оціночної діяльності і потім затверджує оцінку ринкової вартості акцій. Таким чином, саме від добросовісних, розумних дій наглядової ради при визначенні ринкової вартості акцій залежить захист інтересів всіх акціонерів.

Затвердження наглядовою радою оцінки акцій не може бути лише формальним процесом в процедурі сквіз-аут, бо фактично від визначення справедливої вартості акцій залежить правомірність процедури.

5.16. Закон України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України" визначає правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів. 

Положення цього Закону поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а також фізичним та юридичним особам інших держав на території України та за її межами, якщо угода укладається відповідно до законодавства України, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні (стаття 1 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України").

Відповідно до статті 4 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України" професійна оціночна діяльність (далі - оціночна діяльність) - діяльність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону, яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні проведення оцінки майна, розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна. 

Оціночна діяльність може здійснюватися у формі, зокрема, практична діяльність з оцінки майна, яка полягає у практичному виконанні оцінки майна та всіх процедур, пов`язаних з нею, відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами з оцінки майна. Практична діяльність з оцінки майна може здійснюватися виключно суб`єктами оціночної діяльності, визнаними такими відповідно до статті 5 цього Закону.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України" суб`єктами оціночної діяльності є:

суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону;

органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі.

5.17. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наглядовою радою визначено ціну придбання акцій відповідно до пункту 1 та пункту 2 частини п`ятої статті 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства", а саме: найвища ціна акції, за якою заявник вимоги, його афілійовані особи або треті особи, що діють спільно з ним, придбавали акції цього товариства протягом 12 місяців, що передують даті набуття домінуючого контрольного пакета акцій включно з датою набуття 1,85 грн за одну просту іменну акцію товариства.

У цій справі позивач стверджує, що визначена наглядовою радою ціна акції для примусового викупу не може вважатися справедливою, що надає останньому право на отримання справедливої компенсації у розмірі 58,08 грн.

Вартість справедливої компенсації позивач розрахував самостійно шляхом ділення власного капіталу товариства, що відображений у річній звітності на 2020 рік, та становить 7   109   649   000 грн, на кількість акцій товариства 122   398   540 штук.

Суди обох інстанцій, врахуючи висновки Верховного Суду у справах №   908/137/18 та №   905/671/19, а також враховуючи вимоги статей 8, 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства", відхилили наданий відповідачем звіт суб`єкта оціночної діяльності з огляду на те, що він суперечить положенням абзацу 2 пункту 37 Національного стандарту №1, та визнали, що визначена у відповідності до застосованих у ньому методів ціна акції для процедури сквіз-аут - не може вважатися справедливою.

5.18. У постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №905/671/19 міститься посилання на те, що оцінка пакету акцій у 100% означає оцінку товариства як єдиного (цілісного) майнового комплексу, відповідно, що така оцінка має здійснюватися саме з урахуванням положень Національного стандарту №   1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440 (далі - Національний стандарт №1) та Національного стандарту №   3 "Оцінка цілісних майнових комплексів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2006 №1655 (далі - Національний стандарт №3).

Відповідно до пункту 38 Національного стандарту №1 для проведення оцінки цілісного майнового комплексу використовуються такі основні методологічні підходи: майновий (метод вартості чистих активів і метод оцінки вартості ліквідації), порівняльний (метод ринку капіталу та метод ринкових угод), дохідний (дисконтування грошових потоків або дивідендів).

Усуваючи розбіжності у судовій практиці, Верховний Суд у справі №905/671/19 уточнив правові висновки щодо застосування статей 8 та 65-2 Закону "Про акціонерні товариства", які містяться у постановах від 16.02.2021 у справі №910/8714/18 та від 17.02.2021 у справі №905/1926/18 таким чином, що:

- при визначенні ринкової (справедливої) вартості акцій оцінці підлягає 1 акція у 100% пакеті акцій (оцінка цілісного майнового комплексу товариства), а не у міноритарному пакеті,

- у зв`язку з цим має бути обов`язково застосований Національний стандарт №   3, який передбачає застосування трьох методів оцінки, включно з майновим, а також Методика комплексних експертних досліджень визначення вартості акцій підприємств, зареєстрована в Міністерстві юстиції 29.01.2016 відповідно до Порядку ведення Реєстру методик проведення судових експертиз, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.10.2008 №1666/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 02.10.2008 за №924/15615 (реєстраційний номер Методики 0.1.18);

- майновий метод оцінки має бути обов`язково застосований поряд з іншими методами оцінки;

- не підлягає застосуванню контрольна знижка, передбачена Національним стандартом №1.

У пункті 152 постанови Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №905/671/19 зазначено, що для забезпечення єдності судової практики щодо застосування статей 8, 65-2 Закону "Про акціонерні товариства", Палата уточнює висновки, зроблені у вказаних вище постановах Верховного Суду, і зазначає, що поняття "справедлива вартість" означає не конкретну грошову суму (величину), а дотримання емітентом (наглядовою радою) передбаченого законом порядку визначення ринкової вартості акцій, який передбачає необхідність обрання найбільшої вартості, якщо ринкова вартість може бути розрахована за різними підходами та методами, та за відсутності вирішального впливу мажоритарного акціонера на рішення наглядової ради, яка обирає суб`єкта оціночної діяльності та затверджує ринкову вартість акцій, визначену таким суб`єктом. Наглядова рада може вважатися такою, що не знаходиться під впливом мажоритарного акціонера у випадку наявності у її складі незалежних директорів, які становлять більшість від такого складу на момент ухвалення рішення про затвердження ринкової вартості акцій.

Отже, з урахуванням наведених у вказаній постанові висновків, для цілей визначення ціни обов`язкового продажу акцій - ринкової (справедливої) вартості акцій підлягають застосуванню не будь-які методи та стандарти, а саме ті, що можуть застосовуватися для визначення вартості такого майна як акції у 100% пакеті.

Також при розгляді справи №   905/671/19, Верховний Суд, виходячи з того, що матеріали справи вже містять декілька експертних висновків, наданих як відповідачем, так і позивачем, у яких відсутній розрахунок вартості акцій за майновим методом, а також того, що відповідач знаходиться у зоні воєнних дій, що може утруднити чи навіть привести до неможливості проведення експертизи із застосуванням майнового методу і переоцінкою активів за ринковою вартістю, дійшов висновку про можливість визначити вартість однієї акції за балансовою вартістю чистих активів на підставі розрахунків, зроблених позивачем за формулою викладеною у розділі 3.6. "Визначення вартості акцій за балансовим методом" Методики комплексних експертних досліджень визначення вартості акцій підприємств.

У постанові від 03.02.2025 у справі №910/8714/18 Верховний Суд підтримав висновки про можливість визначити вартість однієї акції за балансовою вартістю чистих активів ПрАТ "АКХЗ" у розмірі 54,3 грн за одну акцію на підставі розрахунків, зроблених позивачем за формулою, викладеною у розд. 3.6. "Визначення вартості акцій за балансовим методом" Методики комплексних експертних досліджень визначення вартості акцій підприємств, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції 29.01.2016, реєстраційний номер 0.1.18. При цьому, в цій же справі, судами встановлено, що вказаний розрахунок вартості однієї акції узгоджується із результатом, отриманим внаслідок проведення судово-економічної експертизи, відповідно до якого розрахунок однієї простої іменної акції було здійснено за методом "чистих активів" у складі пакету акцій 100%, тобто шляхом ділення вартості повного пакету акцій на загальну кількість акцій в такому пакеті, виходячи із фінансової звітності товариства.

5.19. Як зазначалося вище, позивач вартість справедливої компенсації розрахував самостійно шляхом ділення власного капіталу товариства, що відображений у річній звітності на 2020 рік, та становить 7   109   649   000 грн, на кількість акцій товариства 122   398   540 штук. Суд першої інстанції погодився із розрахунком позивача.

Проте, суд апеляційної інстанції, не погоджуючись із висновком місцевого господарського суду, жодним чином не мотивував своїх висновків стосовно неможливості обрання саме зазначеного методу обрахунку позивача; не встановлював, чи відповідає формула, за якою проведено розрахунок Методиці комплексних експертних досліджень визначення вартості акцій підприємств; із оскаржуваної постанови не вбачається чи була річна фінансова звітність емітента (Баланс, форма №1) предметом оцінки в суді апеляційної інстанції, в тому числі і на відповідність її чинному законодавству. 

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив суто із формальних підстав, зокрема, зазначивши, що позивач не надав судам обох інстанцій незалежної оцінки або експертного висновку, яким би було підтверджено визначену ним ціну.

Постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема з мотивувальної частини із зазначенням доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу (підпункти "б" та "в" пункту 3 частини першої статті 282 Господарського процесуального кодексу України).

5.20. Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України" діяльність судових експертів, пов`язана з оцінкою майна, здійснюється на умовах і в порядку, передбачених   Законом України   "Про судову експертизу", з урахуванням особливостей, визначених цим Законом щодо методичного регулювання оцінки такого майна. При цьому у дослідницькій частині висновку судового експерта відображаються всі процедури, пов`язані з оцінкою майна, встановлені нормативно-правовими актами з оцінки майна. Інші положення цього Закону не поширюються на судових експертів.

Частиною першою статті 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Особливість висновку експерта полягає в тому, що предметом його дослідження є обставини, встановлення яких потребує наявності спеціальних знань (частина друга статті 98 Господарського процесуального кодексу України). Отже, висновок експерта дозволяє встановити певні специфічні обставини, які не можуть бути встановлені іншими доказами (засобами доказування).

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Верховний Суд констатує, що суди, призначаючи судову експертизу, користуються своїм правом, якщо у справі є така необхідність, тобто для вирішення справи потрібні спеціальні знання, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Отже, у разі наявності між сторонами спору щодо визначення вартості акцій та якщо жодною стороною не надано висновку експерта (незалежної оцінки ринкової вартості акцій) з цих питань (або в разі його відхилення), саме на суд покладається обов`язок належним чином з`ясувати ключове питання, а саме визначення ринкової (справедливої) вартості акцій.

У разі наведення позивачем свого розрахунку ринкової вартості акцій, суд має перевірити цей розрахунок позивача на предмет його правильності та відповідності вимогам чинного законодавства. При цьому при перевірці правильності визначення ринкової вартості акцій за розрахунками як позивача, так і відповідача, суд у разі виникнення необхідності відповідно до статті 99 Господарського процесуального кодексу України має право призначити експертизу у справі.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а лише мотивував своє рішення відсутністю висновків експертизи.

За наведених в цій постанові обставин у Суду відсутні правові підстави для висновку про законність та обґрунтованість постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 у цій справі в розумінні положень статей 86 і 236 Господарського процесуального кодексу України.

Допущені судом апеляційної інстанції порушення не можуть бути усунуті Верховним Судом в силу меж розгляду справи в суді касаційної інстанції (стаття 300 Господарського процесуального кодексу України). 

При цьому з огляду на скасування оскаржуваної постанови та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції інші доводи касаційної скарги Судом не розглядаються. 

Крім того, з огляду на те, що фактично у справі №910/8714/18 Верховний Суд уточнив висновки палати, викладені у постанові від 15.06.2022 у справі №905/671/19 щодо способів визначення вартості акцій (проведення оцінки вартості акцій незалежним оцінювачем або проведення судової експертизи), зазначивши, що такий розмір може визначатися також іншим способом - за балансовою вартістю чистих активів, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про передачу справи №910/7294/22 на розгляд у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду.

5.21. Також Товариство з обмеженою відповідальністю "Меридіан А" оскаржило ухвалу Господарського суду Житомирської області від 29.11.2023 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 у справі №910/7294/22, якою заяву позивача про розподіл судових витрат в суді першої інстанції залишено без розгляду.

Ухвала місцевого господарського суду, залишена без змін постановою суду апеляційної інстанції, мотивована тим, що позивач в порушення положень частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України будь-яких заяв (як усних, так і письмових) про подання доказів щодо відшкодування витрат на правничу допомогу не робив.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно із частинами першою, другою статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За загальним правилом питання розподілу між сторонами судових витрат, суд вирішує під час ухвалення рішення суду і зазначає про це в резолютивній частині (пункт 5 частини першої статті 237, пункт 2 частини п`ятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України), а в суді апеляційної інстанції в резолютивній частині постанови (підпункти б) та в) пункту 4 частини першої статті 282 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас частиною першою статті 221 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Така норма кореспондується з частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Верховний Суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасного подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах:

- кожна судова інстанція має вирішувати питання про розподіл судових витрат, тому згідно з положеннями статті 124 Господарського процесуального кодексу України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду тієї інстанції, де такі витрати були понесені. За вказаних обставин вирішення питання стосовно витрат, які відповідач поніс у суді апеляційної інстанції, має вирішуватися з урахуванням положень частини другої статті 124 Господарського процесуального кодексу України, а саме того, чи подавала особа відповідний розрахунок до цього суду (постанова Верховного Суду від 21.06.2022 у справі №908/574/20);

- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 Господарського процесуального кодексу України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (постанова Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19);

- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21,  від 31.05.2022 у справі №917/304/21, від 02.02.2024 у справі №910/9714/22).

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №161/5317/18 зазначила, що потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів у підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

Заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач або його представник не подали докази, що підтверджують розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу в місцевому суді до ухвалення судом судового рішення, або заяву про те, що докази розміру судових витрат будуть надані після ухвалення судового рішення протягом п`яти днів. На момент ухвалення оскаржуваного судового рішення у суду були відсутні докази на підтвердження факту понесення позивачем витрат на правову допомогу і сторона не заявила до судових дебатів про намір надати відповідні докази після ухвалення рішення.

Також судами, з посиланням на протоколи та технічні записи, встановлено, що будь-яких заяв (як усних, так і письмових) про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення, представник позивача не робив. Протилежного скаржником не доведено також.

Доводи скаржника, що він зазначив орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу в позовній заяві, що, на його думку, є підставою для відшкодування понесених витрат, є необґрунтованими, адже це була заява про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікував понести (поніс) у зв`язку із розглядом справи у суді (частина перша статті 124 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає доводи касаційної скарги безпідставними та необґрунтованими.

Також Верховний Суд, розглянувши постанови, висновки яких, на думку скаржника, не було враховано апеляційним господарським судом при ухваленні оскаржуваної постанови, встановив, що застосування судом апеляційної інстанції норм права в оскаржуваному рішенні не суперечить жодному з вказаних скаржником висновків суду касаційної інстанції.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

6.1. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

6.2. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

6.3. Відповідно до частини четвертої статті 310 Господарського процесуального кодексу України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. 

6.4. За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Меридіан А" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 у справі №910/7294/22, якою переглянуто рішення Господарського суду Житомирської області від 01.11.2023 задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

6.5. Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції слід урахувати наведене у цій постанові, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

6.6. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Меридіан А" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 29.11.2023 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 у справі №910/7294/22, залишити без задоволення, а зазначені оскаржувані судові рішення - без змін.

7. Судові витрати

7.1. Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат буде здійснений за результатами розгляду справи.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

П О С Т А Н О В И В:

1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Меридіан А" про передачу справи №910/7294/22 на розгляд у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду залишити без задоволення.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Меридіан А" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 задовольнити частково, постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 у справі №910/7294/22 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.

3. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Меридіан А" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 29.11.2023 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Житомирської області від 29.11.2023 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 у справі №910/7294/22 - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                                  В. Студенець

Судді                                                                                                              С. Бакуліна 

                                                                                                                       О. Кібенко