ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року	Львів	Справа № 140/8748/24 пров. № А/857/7800/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді Сеника Р.П.,
суддів Качмара В.Я., Онишкевича Т.В., 
з участю секретаря судового засідання Волчанського А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі №140/8748/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Негабарит-Сервіс» до Волинської митниці      про визнання протиправними дій, скасування рішення, -

суддя в 1-й інстанції Костюкевич С.Ф.,
дата ухвалення рішення 22.01.2025,
місце ухвалення рішення м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення не зазначено, -

В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Негабарит Сервіс» (далі – ТОВ «Негабарит Сервіс», товариство, позивач) звернулося з позовом до Волинської митниці (далі – митниця, відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів №UA205050/2024/000011/2 від 26.01.2024, №UA205050/2024/000012/2 від 26.01.2024, №UA205050/2024/000023/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000024/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000025/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000028/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000029/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000030/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000031/2 від 19.02.2024 та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2024/000074, №UA205050/2024/000075 від 26.01.2024, №UA205050/2024/000120, №UA205050/2024/000121 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000122 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000143, №UA205050/2024/000144, №UA205050/2024/000145, №UA205050/2024/000145 від 19.02.2024.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 позов задоволено повністю.
Не погодившись із цим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.
Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, не надано належної юридичної оцінки доказам митниці, неповно з`ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції обставинам та доводам митного органу щодо наявності підстав для залишення позовної заяви позивача без розгляду судом першої інстанції при розгляді справи по суті та внесенні рішення 22.01.2025 не надана правова оцінка.
Крім того, що рішення про коригування митної вартості товару №UA205050/2024/000011/2 від 26.01.2024, №UA205050/2024/000012/2 від 26.01.2024, №UA205050/2024/000023/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000024/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000025/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000028/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000029/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000030/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000031/2 від 19.02.2024 року є такими, що прийняті у повній відповідності до вимог чинного законодавства, положень Митного кодексу та Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, а тому є законними та обґрунтованими. Також зауважуємо, що картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2024/000074 від 26.01.2024, №UA205050/2024/000074 від 26.01.2024, №UA205050/2024/000120 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000121 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000122 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000143 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000144 від 19.02.2024, UA205050/2024/000145 від 19.02.2024, UA205050/2024/000145 від 19.02.2024 містять причини відмови, вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також в них вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову. Тобто вони цілком відповідають положенням Митного кодексу України та Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631. А тому, вважаємо, що відповідач, відмовляючи у митному оформленні, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Митним кодексом України.
Апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції у цій справі та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу. З наданням додаткового обґрунтування позивач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ухвалою від 01.05.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Негабарит-Сервіс» залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних підстав для поновлення строку разом з доказами поважності причин його пропуску.
Від позивача надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду. Зазначено, що у зв`язку з несвоєчасним розглядом скарг позивача зі сторони Державної митної служби мало місце порушення порядку досудового вирішення спору, що зумовило несвоєчасне звернення до суду з цим позовом.
Зазначено, що відповідно до приписів ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) у зв`язку з викладеними обставинами, шестимісячний строк звернення до суду слід обчислювати з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою.
З початку військових дій та до сьогодні позивач бере активну участь у забезпеченні потреб оборони в умовах правового режиму воєнного стану, здійснено залучення та передача власних транспортних засобів для забезпечення транспортних потреб військових підрозділів ЗСУ. Позивач займається автомобільним перевезенням військової техніки в інтересах Міністерства оборони України. Крім того позивача визнано критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.
Зауважує, що через запровадження воєнного стану, залученням працівників позивача до мобілізаційних завдань, загрозою ворожих обстрілів, що зумовлює постійне реагування на сповіщення про повітряну тривогу, витрати часу, порушилася нормальна робота підприємства.
З огляду на порушення Державною митною службою України порядку досудового врегулювання спору та важливість для економіки України функціонування ТОВ «Негабарит- Сервіс» просив поновити позивачу строк звернення до суду, що пропущений з поважних причин.
Від апелянта надійшло заперечення на клопотання про поновлення строку звернення до суду.
Наголошує, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права щодо ненадання оцінки дотриманню позивачем строку звернення до суду з позовом.
Зазначає, що досудовий порядок вирішення спору призвів до неможливості своєчасного звернення до суду з позовом. Своєю чергою, використання досудового порядку врегулювання спору ніяким чином не перешкоджає позивачу оскаржити прийняті митним органом рішення до суду в межах загального шестимісячного строку.
Крім того, з позиції апелянта, об`єктивних перешкод для реалізації права на звернення до суду немає.
Апелянт просив у задоволенні клопотання позивача відмовити, а позов у відповідній частині позовних вимог залишити без розгляду.
В судовому засіданні апелянт просив вимоги апеляційної скарги задовольнити. При цьому, просив в частині позовних вимог апеляційну скаргу залишити без розгляду, а в іншій частині рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою в решті позовних вимог – відмовити.
Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечив. Просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами, повторно вказав на статус підприємства як такого, що визнано критично важливим та активно сприяє Збройним Силам України в протидії російської агресії. Рішення суду першої інстанції у цій справі просив залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів дійшла переконання, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товару. При цьому подані документи не містили розбіжностей чи ознак підробки, водночас підтверджували числове значення митної вартості товару.
Митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. 
На підставі досліджених письмових доказів суд першої інстанції вважав, що використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно, їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо не підтвердження обставин відчуження позивачу продавцем нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.
Отже, визначення відповідачем митної вартості товарів за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваних рішень.
Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного товару, оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів та прийняті на його підставі оскаржувані картки відмови є необґрунтованими та такими, що не відповідають вказаним вище нормам МК України, у зв`язку із чим з наведених вище мотивів та підстав позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів №UA205050/2024/000011/2 від 26.01.2024, №UA205050/2024/000012/2 від 26.01.2024, №UA205050/2024/000023/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000024/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000025/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000028/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000029/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000030/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000031/2 від 19.02.2024 та карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2024/000074, №UA205050/2024/000074 від 26.01.2024, №UA205050/2024/000120, №UA205050/2024/000121 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000122 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000143, №UA205050/2024/000144, UA205050/2024/000145, UA205050/2024/000145 від 19.02.2024 належить задовольнити.
Розглядаючи справу, апеляційний суд враховує таке.
Встановлено та підтверджується письмовими доказами, долученими до матеріалів справи, що ТзОВ «Негабарит Сервіс» укладено контракт №1/04012024 від 04.01.2024 з компанією Autohaus Werner GmbH (Німеччина), предметом якого є купівля-продаж товару (бувшого у використанні напівпричіпа-платформи для перевезення контейнерів марки KAESSBOHRER-модель - XS MULTICONT-рама-WKVDAC00300122602), ціна, кількість і комплектність яких зазначена у Додатку №1. Згідно пункту 3.1 загальна вартість контракту становить 13 000,00 євро.
Пунктами 4.1., 4.2. контракту передбачено, що умовами оплати є 100% попередня оплата до моменту відвантаження товару після усного повідомлення про готовність товару до поставки. Валютою платежу виступає евро.
Згідно п. 5.1., 5.2. контракту сторони врегулювали, що поставка вантажу здійснюється автотранспортом на територію України на умовах згідно правил Інкотермс 2010, а саме: EX WORKS WEYHE-LEESTE вказаних у інвойсі (рахунку). 
На виконання умов договору, компанія Autohaus Werner GmbH (Німеччина) виставила позивачу рахунок-фактуру від 04.01.2024 №030240012, згідно з яким вартість товару – бувшого у використанні напівпричіпа-платформи для перевезення контейнерів марки KAESSBOHRER-модель - XS MULTICONT-рама-WKVDAC00300122602 - 13 000,00 євро (EUR). 
26.01.2024 з метою здійснення митного оформлення товару, що постачався бувший у використанні напівпричіп-платформа для перевезення контейнерів марки KAESSBOHRER-модель - XS MULTICONT-рама-WKVDAC00300122602 декларантом подано до Волинської митниці митну декларацію №24UA205180000902U2, у якій визначено митну вартість товару за основним методом в сумі 13 000,00 EUR (Євро) та включено витрати на транспортування.
До митної декларації додано: лист від одержувача товару від 25.01.2024 №212/1, платіжну інструкцію в іноземній валюті від 08.01.2024 №167, завірену банком та SWIFT, виписку по рахунку за 09.01.2024 від 24.01.2024 б/н, наказ про відрядження від 05.01.2024 б/н, проїзні документи та квитанції, копію паспорта від 13.05.2017 №FG295443, копію митної декларації країни відправлення від 17.01.2024 №MRN 24DE232525366077B6, інвойс від 04.01.2024 №030240012.
04.01.2024 ТОВ «Негабарит Сервіс» укладено контракт №04012024 від з компанією Autohaus Werner GmbH (Німеччина), предметом якого є купівля-продаж товару (бувшого у використанні напівпричіпа-платформи для перевезення контейнерів марки KAESSBOHRER-модель - XS MULTICONT-рама-WKVDAC00300122602), ціна, кількість і комплектність яких зазначена у Додатку №1. Згідно пункту 3.1 загальна вартість контракту становить 13 000,00 євро.
Пунктами 4.1., 4.2. контракту передбачено, що умовами оплати є 100% попередня оплата до моменту відвантаження товару після усного повідомлення про готовність товару до поставки. Валютою платежу виступає евро.
Згідно п. 5.1., 5.2. контракту сторони врегулювали, що поставка вантажу здійснюється автотранспортом на територію України на умовах згідно правил Інкотермс 2010, а саме: EX WORKS WEYHE-LEESTE вказаних у інвойсі (рахунку). 
На виконання умов договору, компанія Autohaus Werner GmbH (Німеччина) виставила позивачу рахунок-фактуру від 04.01.2024 №030240013, згідно з яким вартість товару – бувшого у використанні напівпричіпа-платформи для перевезення контейнерів марки KAESSBOHRER-модель - XS MULTICONT-рама-WKVDAC00300122602 - 13 000,00 євро (EUR). 
26.01.2024 з метою здійснення митного оформлення товару, що постачався бувший у використанні напівпричіп-платформа для перевезення контейнерів марки KAESSBOHRER-модель - XS MULTICONT-рама- WKVDAC00300122575 декларантом подано до Волинської митниці митну декларацію №24UA205180000903U1, у якій визначено митну вартість товару за основним методом в сумі 13 000,00 EUR (Євро) та включено витрати на транспортування.
До митної декларації додано: лист від одержувача товару від 25.01.2024 №212/1, платіжну інструкцію в іноземній лист від одержувача товару від 25.01.2024 №212, платіжну інструкцію в іноземній валюті від 08.01.2024 №166, завірену банком та SWIFT, виписку по рахунку за 09.01.2024 від 24.01.2024 б/н, наказ про відрядження від 05.01.2024 б/н, проїзні документи та квитанції, копію митної декларації країни відправлення від 17.01.2024 №MRN 24DE232525366722B9, інвойс від 04.01.2024 №030240013.
04.01.2024 ТОВ «Негабарит Сервіс» укладено контракт №04012024 з компанією Dubai Logistic GmbH (Німеччина), предметом якого є купівля-продаж товару (напівпричіпи - платформи для перевезення контейнерів марки KRONE, моделі SD, шассі - WKESD000000957183, WKESD000000957179, WKESD000000957181, WKESD000000957182, WKESD000000957180, WKESD000000957178, WKESD000000957184, WKESD000000860070), ціна, кількість і комплектність яких зазначена у Додатку №1. Згідно пункту 3.1 загальна вартість контракту становить 100 000,00 євро.
Пунктами 4.1., 4.2. контракту передбачено, що умовами оплати є 100% попередня оплата до моменту відвантаження товару після усного повідомлення про готовність товару до поставки. Валютою платежу виступає евро.
Згідно п. 5.1., 5.2. контракту сторони врегулювали, що поставка вантажу здійснюється автотранспортом на територію України на умовах згідно правил Інкотермс 2010, а саме: ExWorks Bremen, вказаних у інвойсі (рахунку). 
На виконання умов договору, компанія Dubai Logistic GmbH (Німеччина) виставила позивачу рахунок- проформу від 04.01.2024 №9881, згідно з яким вартість товару – бувших у використанні напівпричіпів-платформ для перевезення контейнерів марки KRONE, моделі SD, шассі - НОМЕР_1 , WKESD000000957179, WKESD000000957181, WKESD000000957182, WKESD000000957180, WKESD000000957178, WKESD000000957184 становить - 100 000,00 євро (EUR). 
26.01.2024 з метою здійснення митного оформлення товару, що постачався бувших у використанні напівпричіпи - платформи для перевезення контейнерів марки KRONE, моделі SD, шассі - WKESD000000957183, WKESD000000957179, WKESD000000957181, WKESD000000957182, WKESD000000957180, WKESD000000957178, WKESD000000957184 декларантом подано до Волинської митниці митні декларації №24UA205180001951U0, №24UA205180001952U9, №24UA205180001955U6 від 02.02.2024, №24UA205180002652U0, №24UA205180002653U0, №24UA205180002656U7, №24UA205180002659U4 від 14.02.2024, у яких визначено митну вартість товару за основним методом в сумі 12 500,00 EUR (Євро) за кожен та включено витрати на транспортування.
До митних декларацій додано: наказ від 14.02.2012 №25, проформу від 04.01.2024 №9881, лист від одержувача товару від 09.02.2024 №3-А, переклад документу від 30.01.2024 №5798000055025, детальну калькуляцію від 09.02.2024 б/н з чеками, наказ від 19.01.2024 б/н (до МД №24UA205180001951U0); додаток №1 до контракту, лист від 09.02.2024 №1-А, знімки екрана месенджера, деталізацію калькуляції від 09.02.2024 б/н з чеками, квитками, фактурами та копією паспорта для виїзду за кордон, наказ від 19.01.2024 б/н, проформу від 04.01.2024 №9881 (до МД №24UA205180001952U9); додаток №1 до Контракту (повторно), лист від 09.02.2024 №2-А, деталізацію калькуляції від 09.02.2024 б/н з чеками, квитками, фактурами та копією паспорта для виїзду за кордон, наказ від 19.01.2024 б/н, проформу від 04.01.2024 №9881 (до МД №24UA205180001955U6); лист від 16.02.2024 №706, поліс №ЕР-219330930 від 08.02.2024, чеки, квитки, фактури, роз`яснення до квитанції від 06.02.2024 б/н, переклад документу від 02.02.2024 №5798000055025, копію паспорта для виїзду за кордон, наказ від 29.01.2024 б/н, інвойс від 12.01.2024 №16-01-2024 з печаткою продавця та повторно калькуляцію транспортних витрат від 13.02.2024 б/н, контракт від 04.01.2024 №04012024 та додаток №1 до Контракту, проформу від 04.01.2024 №9881 (до МД №24UA205180002652U0); лист від 16.02.2024 №707, поліс №ЕР-219330612 від 08.02.2024, чеки, квитки, фактури, роз`яснення до квитанції від 06.02.2024 б/н, переклад документу від 02.02.2024 №5798000055025, копію паспорта для виїзду за кордон, наказ від 29.01.2024 б/н, інвойс від 12.01.2024 №21-01-2024 з печаткою продавця та повторно калькуляцію транспортних витрат від 13.02.2024 б/н, контракт від 04.01.2024 №04012024 та додаток №1 до Контракту, проформу від 04.01.2024 №9881 (до МД №24UA205180002653U0); лист від 16.02.2024 №705, поліс №ЕР-219331004 від 08.02.2024, чеки, квитки, фактури, роз`яснення до квитанції від 06.02.2024 б/н, переклад документу від 02.02.2024 №5798000055025, копію паспорта для виїзду за кордон, наказ від 29.01.2024 б/н, інвойс від 12.01.2024 №17-01-2024 з печаткою продавця та повторно калькуляцію транспортних витрат від 13.02.2024 б/н, контракт від 04.01.2024 №04012024 та додаток №1 до контракту, проформу від 04.01.2024 №9881 (до МД №24UA205180002656U7); лист від 16.02.2024 №704, поліс №ЕР-219331365 від 08.02.2024, чеки, квитки, фактури, роз`яснення до квитанції від 06.02.2024 б/н, переклад документу від 05.02.2024 №5798000055025, копію паспорта для виїзду за кордон, наказ від 29.01.2024 б/н, інвойс від 12.01.2024 №15-01-2024 з печаткою продавця та повторно калькуляцію транспортних витрат від 14.02.2024 б/н, контракт від 04.01.2024 №04012024 та додаток №1 до Контракту, проформу від 04.01.2024 №9881 (до МД №24UA205180002659U4). 
З матеріалів справи слідує, що здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення, в електронному повідомленні декларанту митницею відповідно до частини 2-3 статті 53 МК України запропоновано подати такі документи: додатки (інвойс) до зовнішньоекономічного договору (контракту) у разі їх наявності; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (видаткові, податкові накладні, платіжні документи з попередніх поставок); транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, проте декларант не надав додаткових документів для підтвердження митної вартості, про що повідомив листами №б/н.
Відповідачем прийняті рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2024/000011/2 від 26.01.2024, №UA205050/2024/000012/2 від 26.01.2024, №UA205050/2024/000023/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000024/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000025/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000028/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000029/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000030/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000031/2 від 19.02.2024 у прийнятті митної декларації.
У графі 33 оскаржуваного рішення №UA205050/2024/000011/2 від 26.01.2024 зазначено: «продавцем товару відповідно до контракту від 04.01.2024 №1/04012024 (далі- Контракт) є Autohaus Werner GmbH, тоді як власником товару в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 20.02.2023 № НОМЕР_2 вказано фірму WAD WERNER AUTOMOBIL-DIENSTE GMBH. Вказане свідчить про наявність ризиків надання неправдивих відомостей стосовно умов та ціни придбання товару; покупцем згідно Контракту є ТзОВ «Негабарит Сервіс», тоді як свідоцтво про реєстрацію від 11.01.2024 виписане на Lisovyi Hennadii. Відправником товару відповідно до графи 1 CMR є Autohaus Werner GmbH, тоді як в копії митної декларації країни відправлення від 11.01.2024 №MRNDE232524348919B0 відправником вказано WAD Werner; п. 4.1 контракту передбачена 100% передоплата за товар. Декларантом було надано платіжну інструкцію в іноземній валюті від 08.01.2024 №167, яка не може бути взята до уваги, як банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару, так як вона не відповідає вимогам Закону України №1591-ІХ «Про платіжні послуги» та «Положенню про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах», затвердженому постановою Правління Національним банком України від 28.07.2008 №216 (зі змінами); згідно графи 16 CMR перевізником товару є безпосередньо ТзОВ «Негабарит Сервіс». Декларантом надано калькуляцію транспортних витрат, проте не було надано жодних документів, які б підтверджували суму фактично понесених витрат.
У графі 33 оскаржуваного рішення №UA205050/2024/000012/2 від 26.01.2024 зазначено: «продавцем товару відповідно до контракту від 04.01.2024 №04012024 (далі- Контракт) є Autohaus Werner GmbH, тоді як власником товару в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 20.02.2023 №° НОМЕР_3 вказано фірму WAD WERNER AUTOMOBIL-DIENSTE GMBH. Вказане свідчить про наявність ризиків надання неправдивих відомостей стосовно умов та ціни придбання товару; покупцем згідно Контракту є ТзОВ «Негабарит Сервіс», тоді як свідоцтво про реєстрацію від 11.01.2024 виписане на Taran Serhii. Відправником товару відповідно до графи 1 CMR є Autohaus Werner GmbH, тоді як в копії митної декларації країни відправлення від 11.01.2024 №MRN 24DE232524349650B9 відправником вказано WAD Werner; п. 4.1 контракту передбачена 100% передоплата за товар. Декларантом було надано платіжну інструкцію в іноземній валюті від 08.01.2024 №166, яка не може бути взята до уваги, як банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару, так як вона не відповідає вимогам Закону України №1591-ІХ «Про платіжні послуги» та «Положенню про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах», затвердженому постановою Правління Національним банком України від 28.07.2008 №216 (зі змінами); згідно графи 16 CMR перевізником товару є безпосередньо ТзОВ «Негабарит Сервіс». Декларантом надано калькуляцію транспортних витрат, проте не було надано жоднихдокументів, які б підтверджували суму фактично понесених витрат.
У графі 33 оскаржуваного рішення №UA205050/2024/000023/2 від 12.02.2024 зазначено: «покупцем товару відповідно до контракту від 04.01.2024 №04012024 (далі- Контракт) є ТзОВ «Негабарит Сервіс», тоді як свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 30.01.2024 виписане на Mykytiuk Yurii. В графі 16даного свідоцтві про реєстрацію вказано номер свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 , яке до митного оформлення не надано. Разом з тим, декларантом вказано в графі 44 МД за кодом 9000 документ від 30.01.2024 №5798000055025, в якому міститься інформація що дозволу керування транспортним засобом. Даний документ був наданий не в повному обсязі (лише 1 з 3-х сторінок) та виданий данською фірмою «MOTORSTYRELSEN», відомості щодо якої відсутні в Контракті. Продавцем згідно Контракту є німецька фірма Dubai Logistic GmbH. Вказане свідчить про наявність ризиків надання неправдивих відомостей стосовно умов та ціни придбання товару; наявні розбіжності в реквізитах відправника товару відповідно до товаросупровідних документів. Так, вп.12 Контракту, інвойсі від 12.01.2024 №20-01-2024 (далі- Інвойс) та CMR від 30.01.2024 №096828 адреса продавця вказана «Ludwig-Erhard-Str.8 28197 Bremen», тоді як в копії митної декларації країни відправлення від 30.01.2024 №2 24DE232525762214B5- «Am Dammaker12b, 28201 Bremen»; інвойс не завірений продавцем товару, Контракт та додаток №1 до Контракту надані в нечіткій якості, що унеможливлює ідентифікацію печатки продавця; п. 4.1 Контракту передбачена 100% передоплата за товар. В Інвойсі вказано, що сума повинна бути сплачена негайно банківським переказом. Декларантом надано платіжну інструкцію в іноземній валюті від 08.01.2024 №165, яка не може бути взята до уваги, як банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару, так як вона не відповідає вимогам Закону України №1591-ІХ «Про платіжні послуги» та «Положенню про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах», затвердженому постановою Правління Національним банком України від 28.07.2008 №216 (зі змінами), а також не відповідає умовам оплати, вказаним в Інвойсі (оплата проведена раніше, ніж виписаний Інвойс); згідно графи 16 CMR перевізником товару є безпосередньо ТзОВ «Негабарит Сервіс». Декларантом було надано калькуляцію транспортних витрат, проте не було надано жодних документів, які б підтверджували суму фактично понесених витрат. Окрім того, дана калькуляція транспортних витрат не відповідає вимогам Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення».
У графі 33 оскаржуваного рішення №UA205050/2024/000024/2 від 12.02.2024 зазначено: «Продавцем товару відповідно до контракту від 04.01.2024 №04012024 (далі- Контракт) є Dubai Logistic GmbH, тоді як власником товару в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 29.12.2020 № НОМЕР_5 вказано фірму CM TRUCK GMBH. Вказане свідчить про наявність ризиків надання неправдивих відомостей стосовно умов та ціни придбання товару; наявні розбіжності в реквізитах відправника товару відповідно до товаросупровідних документів. Так, вп.12 Контракту, інвойсі від 12.01.2024 №19-01-2024 (далі- Інвойс) та CMR від 30.01.2024 №9096828 адреса продавця вказана «Ludwig-Erhard-Str.8 28197 Bremen», тоді як в копії митної декларації країни відправлення від 30.01.2024 №924DE232525762903B2 - «Am Dammaker12b, 28201 Bremen»; інвойс не завірений продавцем товару, контракт та додаток №1 до контракту надані в нечіткій якості, що унеможливлює ідентифікацію печатки продавця; п. 4.1 Контракту передбачена 100% передоплата за товар. В Інвойсі вказано, що сума повинна бути сплачена негайно банківським переказом. Декларантом надано платіжну інструкцію в іноземній валюті від 08.01.2024 №165, яка не може бути взята до уваги, як банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару, так як вона не відповідає вимогам Закону України №1591-ІХ «Про платіжні послуги» та «Положенню про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах», затвердженому постановою Правління Національним банком України від 28.07.2008 №216 (зі змінами), а також не відповідає умовам оплати, вказаним в Інвойсі (оплата проведена раніше, ніж виписаний Інвойс); згідно графи 16 CMR перевізником товару є безпосередньо ТзОВ «Негабарит Сервіс». Декларантом було надано калькуляцію транспортних витрат, проте не було надано жодних документів, які б підтверджували суму фактично понесених витрат. Окрім того, дана калькуляція транспортних витрат не відповідає вимогам Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення».
У графі 33 оскаржуваного рішення №UA205050/2024/000025/2 від 12.02.2024 зазначено: «Продавцем товару відповідно до контракту від 04.01.2024 №04012024 (далі- Контракт) є Dubai Logistic GmbH, тоді як власником товару в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 29.12.2020 № НОМЕР_6 вказано фірму CM TRUCK GMBH. Вказане свідчить про наявність ризиків надання неправдивих відомостей стосовно умов та ціни придбання товару; наявні розбіжності в реквізитах відправника товару відповідно до товаросупровідних документів. Так, вп.12 Контракту, інвойсі від 12.01.2024 №18-01-2024 (далі- Інвойс) та CMR від 30.01.2024 №096828 адреса продавця вказана «Ludwig-Erhard-Str.8 28197 Bremen», тоді як в копії митної декларації країни відправлення від 30.01.2024 №24DE232525764557B0- «Am Dammaker12b, 28201 Bremen»; окрім того, в копії митної декларації країни відправлення відсутня інформація щодо вартості товару; інвойс не завірений продавцем товару, контракт та додаток №1 до контракту надані в нечіткій якості, що унеможливлює ідентифікацію печатки продавця; п. 4.1 Контракту передбачена 100% передоплата за товар. В Інвойсі вказано, що сума повинна бути сплачена негайно банківським переказом. Декларантом надано платіжну інструкцію в іноземній валюті від 08.01.2024 №165, яка не може бути взята до уваги, як банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару, так як вона не відповідає вимогам Закону України №1591-ІХ «Про платіжні послуги» та «Положенню про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах», затвердженому постановою Правління Національним банком України від 28.07.2008 №216 (зі змінами), а також не відповідає умовам оплати, вказаним в Інвойсі (оплата проведена раніше, ніж виписаний Інвойс); згідно графи 16 CMR перевізником товару є безпосередньо ТзОВ «Негабарит Сервіс». Декларантом було надано калькуляцію транспортних витрат, проте не було надано жодних документів, які б підтверджували суму фактично понесених витрат. Окрім того, дана калькуляція транспортних витрат не відповідає вимогам Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення».
У графі 33 оскаржуваного рішення №UA205050/2024/000028/2 від 19.02.2024 зазначено: «Продавцем товару відповідно до контракту від 04.01.2024 №°04012024 (далі- Контракт) є Dubai Logistic GmbH, тоді як власником транспортного засобу в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 29.12.2020 № НОМЕР_7 вказано CM Truck GmbH. Окрім того, декларантом надано документ за кодом 2800 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу) від 02.02.2024 № НОМЕР_8 , який виданий данською фірмою «MOTORSTYRELSEN», відомості щодо якої відсутні в Контракті, та виписаний на Victor Mozol, свідчить про наявність ризиків надання неправдивих відомостей стосовно умов та ціни придбання товару; наявні розбіжності в реквізитах відправника товару відповідно до товаросупровідних документів. Так, в п.12 Контракту та інвойсі від 12.01.2024 №16-01-2024 (далі- Інвойс) адреса продавця вказана «Ludwig-Erhard-Str.8 28197 Bremen», тоді як в копії митної декларації країни відправлення від 05.02.2024 №24DE232526097593B7 та в CMR- «Am Dammaker 12b, 28201 Bremen»; інвойс не був завірений продавцем товару, Контракт та додаток №1 до Контракту надані в нечіткій якості, що унеможливлює ідентифікацію печатки продавця; п. 4.1 Контракту передбачена 100% передоплата за товар. В Інвойсі вказано, що сума повинна бути сплачена негайно банківським переказом. Декларантом надано платіжну інструкцію в іноземній валюті від 08.01.2024 №165, яка не може бути взята до уваги, як банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару, так як вона не відповідає вимогам Закону України №1591-ІХ «Про платіжні послуги» та «Положенню про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах», затвердженому постановою Правління Національним банком України від 28.07.2008 №216 (зі змінами), а також не відповідає умовам оплати, вказаним в Інвойсі (оплата проведена раніше, ніж виписаний Інвойс); згідно графи 16 CMR перевізником товару є безпосередньо ТОВ «Негабарит Сервіс». Декларантом було надано калькуляцію транспортних витрат, проте не було надано жодних документів, які б підтверджували суму фактично понесених витрат. Окрім того, дана калькуляція транспортних витрат не відповідає вимогам Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення».
У графі 33 оскаржуваного рішення №UA205050/2024/000029/2 від 19.02.2024 зазначено: «Продавцем товару відповідно до контракту від 04.01.2024 №°04012024 (далі- Контракт) є Dubai Logistic GmbH, тоді як власником транспортного засобу в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 29.12.2020 №° НОМЕР_9 вказано CM Truck GmbH. Окрім того, декларантом надано документ за кодом 2800 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу) від 02.02.2024 №° НОМЕР_8 , який виданий данською фірмою «MOTORSTYRELSEN», відомості щодо якої відсутні в Контракті, та виписаний на Oleg Rybak. Вказане свідчить про наявність ризиків надання неправдивих відомостей стосовно умов та ціни придбання товару; наявні розбіжності в реквізитах відправника товару відповідно до товаросупровідних документів. Так, в п.12 Контракту та інвойсі від 12.01.2024 №° 21-01-2024 (далі- Інвойс) адреса продавця вказана «Ludwig-Erhard-Str.8 28197 Bremen», тоді як в копіїмитної декларації країни відправлення від 05.02.2024 №24DE232526098458B0 - «Am Dammaker 12b, 28201 Bremen»;в копії митної декларації країни відправлення відсутня інформація щодо вартості товару; інвойс не був завірений продавцем товару, контракт та додаток №°1 до контракту надані в нечіткій якості, що унеможливлює ідентифікацію печатки продавця; п. 4.1 Контракту передбачена 100% передоплата за товар. В Інвойсі вказано, що сума повинна бути сплачена негайно банківським переказом. Декларантом надано платіжну інструкцію в іноземній валюті від 08.01.2024 №165, яка не може бути взята до уваги, як банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару, так як вона не відповідає вимогам Закону України №1591-ІХ «Про платіжні послуги» та «Положенню про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах», затвердженому постановою Правління Національним банком України від 28.07.2008 №216 (зі змінами), а також не відповідає умовам оплати, вказаним в Інвойсі (оплата проведена раніше, ніж виписаний Інвойс); в п. 11.8 Контракту вказано, що даний контракт складено на 6 аркушах, тоді як декларантом надано Контракт на 5 аркушах; згідно графи 16 CMR перевізником товару є безпосередньо ТзОВ «Негабарит Сервіс». Декларантом було надано калькуляцію транспортних витрат, проте не було надано жодних документів, які б підтверджували суму фактично понесених витрат. Окрім того, дана калькуляція транспортних витрат не відповідає вимогам Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення».
У графі 33 оскаржуваного рішення №UA205050/2024/000030/2 від 19.02.2024 зазначено: «Продавцем товару відповідно до контракту від 04.01.2024 №04012024 (далі- Контракт) є Dubai Logistic GmbH, тоді як власником транспортного засобу в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 29.12.2020 № НОМЕР_10 вказано CM Truck GmbH. Окрім того, декларантом надано документ за кодом 2800 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу) від 02.02.2024 № НОМЕР_8 , який виданий данською фірмою «MOTORSTYRELSEN», відомості щодо якої відсутні в Контракті, та виписаний на Sergii Matchuk. Вказане свідчить про наявність ризиків надання неправдивих відомостей стосовно умов та ціни придбання товару; наявні розбіжності в реквізитах відправника товару відповідно до товаросупровідних документів. Так, вп.12 Контракту, інвойсі від 12.01.2024 №17-01-2024 (далі- Інвойс) та CMR адреса продавця вказана «Ludwig-Erhard-Str.8 28197 Bremen», тоді як в копії митної декларації країни відправлення від 05.02.2024 №24DE232526098014B7 - «Am Dammaker 12b, 28201 Bremen»; в копії митної декларації країни відправлення відсутня інформація щодо вартості товару; інвойс не завірений продавцем товару, Контракт та додаток №1 до Контракту надані в нечіткій якості, що унеможливлює ідентифікацію печатки продавця; п.4.1 Контракту передбачена 100% передоплата за товар. В Інвойсі вказано, що сума повинна бути сплачена негайно банківським переказом. Декларантом надано платіжну інструкцію в іноземній валюті від 08.01.2024 №165, яка не може бути взята до уваги, як банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару, так як вона не відповідає вимогам Закону України №1591-ІХ «Про платіжні послуги» та «Положенню про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах», затвердженому постановою Правління Національним банком України від 28.07.2008 №216 (зі змінами), а також не відповідає умовам оплати, вказаним в Інвойсі (оплата проведена раніше, ніж виписаний Інвойс); згідно графи 16 CMR перевізником товару є безпосередньо ТзОВ «Негабарит Сервіс». Декларантом було надано калькуляцію транспортних витрат, проте не було надано жодних документів, які б підтверджували суму фактично понесених витрат. Окрім того, дана калькуляція транспортних витрат не відповідає вимогам Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення».
У графі 33 оскаржуваного рішення №UA205050/2024/000031/2 від 19.02.2024 зазначено: «Продавцем товару відповідно до контракту від 04.01.2024 №04012024 (далі- Контракт) є Dubai Logistic GmbH, тоді як власником транспортного засобу в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 29.12.2020 № НОМЕР_11 вказано CM Truck GmbH. Окрім того, декларантом надано документ за кодом 2800 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу) від 05.02.2024 № НОМЕР_8 , який виданий данською фірмою «MOTORSTYRELSEN», відомості щодо якої відсутні в Контракті, та виписаний на Vitalii Gats. Вказане свідчить про наявність ризиків надання неправдивих відомостей стосовно умов та ціни придбання товару; наявні розбіжності в реквізитах відправника товару відповідно до товаросупровідних документів. Так, вп.12 Контракту, інвойсі від 12.01.2024 №15-01-2024 (далі- Інвойс) та CMR адреса продавця вказана «Ludwig-Erhard-Str.8 28197 Bremen», тоді як в копії митної декларації країни відправлення від 05.02.2024 №24DE232526098231B3 - «Am Dammaker 12b, 28201 Bremen»; інвойс не завірений продавцем товару, Контракт та додаток №1 до Контракту надані в нечіткій якості, що унеможливлює ідентифікацію печатки продавця; п. 4.1 Контракту передбачена 100% передоплата за товар. В Інвойсі вказано, що сума повинна бути сплачена негайно банківським переказом. Декларантом надано платіжну інструкцію в іноземній валюті від 08.01.2024 №165, яка не може бути взята до уваги, як банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару, так як вона не відповідає вимогам Закону України №1591-ІХ «Про платіжні послуги» та «Положенню про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах», затвердженому постановою Правління Національним банком України від 28.07.2008 №216 (зі змінами), а також не відповідає умовам оплати, вказаним в Інвойсі (оплата проведена раніше, ніж виписаний Інвойс); згідно графи 16 CMR перевізником товару є безпосередньо ТзОВ «Негабарит Сервіс». Декларантом було надано калькуляцію транспортних витрат, проте не було надано жодних документів, які б підтверджували суму фактично понесених витрат. Окрім того, дана калькуляція транспортних витрат не відповідає вимогам Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення». 
Документи подані до митного оформлення не містять всіх відомостей що підтверджують числові значення митної вартості товару. Декларанту надано вимогу відповідно до частини 2-3 статті 53 МК України надати додаткові документи для підтвердження митної вартості: додатки (Інвойс) до зовнішньоекономічного договору (контракту) у разі їх наявності; якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (видаткові, податкові накладні, платіжні документи з попередніх поставок); транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів; виписку з бухгалтерської документації, митна вартість яких визначається; виписку з каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 
На електронне повідомлення митниці декларант відправив повідомлення №212/1 від 25.01.2024, №704, 705, 706 від 16.02.2024, №1-А, 3-А від 09.02.2024, де надав відповідні пояснення щодо виявлених відповідачем розбіжностей в поданих до документах до кожної із МД.           
Зважаючи на викладене, відповідно до вимог пункту 2 частини 6 статті 54 МК України, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - третій статті 53 МК України, заявлену митну вартість не визнано. 
Проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 МК України. 
У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 26 (ст. 60 МК України) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 2 МК України) та методу 2г (ст. 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу, застосовано метод 2ґ (ст. 64 МК України). 
Митну вартість товарів визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України, рівень митної вартості визначено згідно рівня на подібні/ ідентичні товари інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби, а саме: по МД: №UA204020/2024/003083 від 31.01.2024, де рівень митної вартості становить 20000,00 Євро, за МД №UA209180/2024/000161 від 02.01.2024, де рівень митної вартості становить 24 361,00 Євро.
Крім того, Волинська митниця видала картки відмови у прийнятті митної декларації №UA205050/2024/000074, №UA205050/2024/000074 від 26.01.2024, №UA205050/2024/000120, №UA205050/2024/000121 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000122 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000143, №UA205050/2024/000144, UA205050/2024/000145, UA205050/2024/000145 від 19.02.2024.
Декларантом вказаний товар оформлено у вільний обіг згідно з МД №24UA205180001676U2 від 30.01.2024, №24UA205180001675U3 від 30.01.2024, №24UA205180002603U7 від 13.02.2024, №24UA205180002604U6 від 13.02.2024, №24UA205180002605U5 від 13.02.2024, №24UA205180002966U3 від 20.02.2024, №24UA205180002969U0 від 20.02.2024, №24UA20518000296811 від 20.02.2024, №24UA205180002970U3 від 20.02.2024 з наданням гарантій, передбачених ч. 7 ст. 55 МК України.
Позивач, не погоджуючись із рішеннями про коригування митної вартості товару та картками відмови, звернувся до суду із цим позовом.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що наданню оцінки рішенню суду першої інстанції по суті, передує надання оцінки доводам позивача щодо строку звернення до суду та доводам відповідача (апелянта) про наявність підстав для залишення позову без розгляду.
Так, процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені у нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обрахунку його початку, але й матеріальний зміст правовідносин, з приводу захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.
Встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України.
Частиною 1 ст. 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з абзацом 1 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах. Водночас, вона передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.
З матеріалів справи слідує, що позовні вимоги у даному спорі стосуються правомірності рішень митного органу про коригування митної вартості товару та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників і відповідальність визначена главою 4 Митного кодексу України (далі - МК України).
Частиною 1 ст. 24 МК України передбачено, що кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.
Відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 24 МК України предметом оскарження є рішення - окремі акти, якими органи доходів і зборів або їх посадові особи приймають рішення з питань, передбачених законодавством України з питань державної митної справи, а також задовольняють скарги, заяви, клопотання конкретних фізичних чи юридичних осіб або відмовляють у їх задоволенні.
Як слідує зі змісту ч. 3 ст. 24 МК України, правила глави 4 застосовуються у всіх випадках оскарження рішень, дій або бездіяльності органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, крім оскарження постанов по справах про порушення митних правил та випадків, коли законом встановлено інший порядок оскарження зазначених рішень, дій чи бездіяльності.
Згідно з ч. 1 ст. 29 МК України рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.
При цьому, ані норми податкового, ані норми митного законодавства не встановлюють спеціальних строків звернення до суду з приводу оскарження рішення про коригування митної вартості товарів, а тому в даному випадку застосуванню підлягають положення ч. 2 ст. 122 КАС України, якими передбачено шестимісячний строк звернення до суду з позовом.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку..
При цьому, за правилами ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Отже, ст. 123 КАС України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому скористатись можливістю подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку, аніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.
Вказані правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі (ч.ч. 3, 4 ст. 123 КАС України).
На неможливість залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду без надання позивачеві можливості заявити клопотання про поновлення такого строку Верховний Суд указував у постановах від 11.02.2021 у справі №140/2046/19, від 10.06.2020 у справі №620/1715/19, від 23.09.2020 у справі №640/5645/19, від 03.12.2020 у справі №817/660/18, від 17.03.2021 у справі №160/3092/20, від 18.03.2021 у справі №640/23204/19, від 20.04.2021 у справі №640/17351/19, від 14.07.2022 №380/10649/21, від 09.06.2022 у справі №160/15960/20, від 05.05.2022 у справі №420/6134/21, від 10.11.2022 у справі №320/11921/20, від 14.07.2022 у справі №380/10649/21 та від 28.08.2023 у справі №400/11304/21.
Так, письмовими доказами, долученими до матеріалів справи підтверджується, що предметом оскарження є рішення про коригування митної вартості товарів:
- №UA205050/2024/000011/2 від 26.01.2024, 
- №UA205050/2024/000012/2 від 26.01.2024, 
- №UA205050/2024/000023/2 від 12.02.2024, 
- №UA205050/2024/000024/2 від 12.02.2024, 
- №UA205050/2024/000025/2 від 12.02.2024, 
- №UA205050/2024/000028/2 від 19.02.2024, 
- №UA205050/2024/000029/2 від 19.02.2024, 
- №UA205050/2024/000030/2 від 19.02.2024, 
- №UA205050/2024/000031/2 від 19.02.2024 
- відповідні картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення
Позивач звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з метою їх оскарження 19.08.2024 (документ сформовано в системі «Електронний суд») та позовну заяву зареєстровано судом 20.08.2024.
Досліджуючи питання своєчасності звернення до суду з цим позовом в контексті приписів ст. 122 КАС України, апеляційний суд встановив таке.
14.02.2024 позивачем до Державної митної служби України подано скаргу №677 на рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205050/2024/000011/2 від 26.01.2024, №UA205050/2024/000012/2 від 26.01.2024.
20.03.2024 Державною митною службою України винесено рішення за результатами розгляду скарги, якою у її задоволенні відмовлено. 21.03.2025 таке скеровано позивачу, доказів отримання такого у матеріалах справи відсутні.
15.03.2024 позивач подав скаргу на рішення Волинської митниці №UA205050/2024/000023/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000024/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000025/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000028/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000029/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000030/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000031/2 від 19.02.2024
02.05.2024 Державною митною службою України винесено рішення, яким в частині скасування рішень про коригування митної вартості товарів №UA205050/2024/000023/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000024/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000025/2 від 12.02.2024 скаргу залишено без розгляду, а щодо рішень №UA205050/2024/000028/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000029/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000030/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000031/2 від 19.02.2024 – відмовлено у задоволенні скарги. Вказане рішення скероване позивачу 03.05.2024 та отримане ним 21.05.2024
Відповідач в обґрунтування необхідності залишення позовної заяви без розгляду зауважує, що щодо рішень від 26.01.2024 тримісячний строк звернення до суду завершився у червні 2024 року, а щодо рішень №UA205050/2024/000023/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000024/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000025/2 від 12.02.2024 (щодо яких скаргу позивача залишено без розгляду) пропущено загальний шестимісячний строк звернення до суду та такий завершився 13.08.2024. Своєю чергою. щодо рішень від 19.02.2024 строк звернення до суду не пропущено.
Надаючи оцінку таким доводам, апеляційний суд зазначає таке.
Згідно з ч. 1 ст. 24 МК України будь-яка особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів до митного органу вищого рівня або до суду, якщо вважає, що такими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси, створено перешкоди для їх реалізації або на неї незаконно покладено будь-які обов`язки.
Скарга розглядається митним органом вищого рівня протягом 30 днів з дня її отримання (ч. 3 ст. 26-3 МК України).
Рішення за результатами розгляду скарги протягом трьох робочих днів з дати його прийняття надсилається особі, яка подала скаргу, у паперовій або електронній формі на адресу, зазначену у скарзі (ч. 5 ст. 26-5 МК України).
З огляду на викладене, апеляційний суд зазначає таке.
Подана скарга 14.02.2024 №667 щодо рішень про коригування митної вартості №UA205050/2024/000011/2 від 26.01.2024, №UA205050/2024/000012/2 від 26.01.2024 зареєстрована 20.02.2024, розглянута 20.03.2024, скерована позивачу 21.03.2024, тобто в межах строків визначених вказаними вище приписами МК України, а тому застосування приписів ч. 4 ст. 122 КАС України у цьому випадку неможливо.
Подана скарга від 15.03.2024 №1350 щодо рішень про коригування №UA205050/2024/000023/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000024/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000025/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000028/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000029/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000030/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000031/2 від 19.02.2024, зареєстрована 20.03.2024, розглянута 02.05.2025 (поза 30 денним строком), скерована позивачу 03.05.2024, тобто у цьому випадку можливе застосування приписів ч. 4 ст. 122 КАС України.
За таких обставин, тримісячний строк для оскарження рішень від 26.01.2024 завершився 20.06.2024 (з врахуванням доводів про одержання рішення про результати розгляду скарги 04.04.2024 – 04.07.2024; перевірити трекінг поштового відправлення за кодом ШКІ станом на момент розгляду справи апеляційним судом неможливо), а інших – 15.09.2024 (шестимісячний строк з 15.03.2024 з врахуванням ч. 4 ст. 122 КАС України. 
При цьому, апеляційний суд вважає доводи контролюючого органу про пропуск строку звернення зі скаргою на рішення від 12.02.2024 до Державної митної служби України, яка залишала в цій частині скаргу без розгляду, а тому і пропуск звернення до суду в межах шести місяців з дати їх винесення (як стверджує апелянт, завершився 13.08.2024) безпідставними, оскільки про пропуск строку звернення повідомлено рішенням, щодо якого недодержано 30 денний строк розгляду скарги. 
Вирішуючи питання щодо поважності пропуску строку звернення до суду з цим позовом, апеляційний суд зауважує, що Верховний Суд у постанові від 25.08.2022 у справі №240/3771/21 вказав на те, що введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Питання поновлення або наявності підстав для продовження відповідного процесуального строку вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у відповідній заяві.
Отже, саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу заявника, що, в свою чергу, обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що введення воєнного стану може бути поважною причиною пропущення процесуального строку якщо це пов`язано не з загальними, а конкретними причинами, що практично, а не теоретично, заважали вчасно виконати процесуальну дію.
Апеляційний суд зважає на повідомлені підприємством обставини щодо визнання його критично важливим та значну допомогу Збройним Силам України в умовах воєнного стану, однак зауважує, що такі не можуть бути визнані достатніми для поновлення строку звернення до суду із позовом в частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості від 26.01.2024 та відповідних карток відмови. 
Інших поважних причин пропуску строку звернення до суду не надано.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський Суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Враховуючи те, що поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду з позовом позивачем не зазначено та в ході судового розгляду справи таких не встановлено, колегія суддів апеляційного суду вважає, що є наявними підстави для застосування приписів ст.ст. 123, 240 КАС України та причини пропуску строку звернення до суду із позовними вимогами про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості №UA205050/2024/000011/2 від 26.01.2024, №UA205050/2024/000012/2 від 26.01.2024 та відповідних карток відмови, слід визнати неповажними; а клопотання відповідача слід задовольнити частково та залишити без розгляду позовні вимоги ТОВ «Негабарит-Сервіс» про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості №UA205050/2024/000011/2 від 26.01.2024, №UA205050/2024/000012/2 від 26.01.2024 та відповідних карток відмови. 
З огляду на викладене, предметом апеляційного перегляду у межах цієї справи є позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості №UA205050/2024/000023/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000024/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000025/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000028/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000029/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000030/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000031/2 від 19.02.2024 та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2024/000120, №UA205050/2024/000121 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000122 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000143, №UA205050/2024/000144, №UA205050/2024/000145, №UA205050/2024/000145 від 19.02.2024.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст. 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Частиною 1 ст. 1 МК України передбачено, що законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Згідно із положеннями п. 24 ч. 1 ст. 4 МК України митний контроль     це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
За приписами ст.ст. 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Частиною 1 ст. 51, ч. 1 ст. 52 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Згідно з ч. 2 ст. 52 МК України декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
За ч. 3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу.
Отже, законодавцем визначено таку конструкцію регулювання митних відносин, за якою визнається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За правилами ч. 3 цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Тобто митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
Наведені приписи законодавства з питань митної справи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Ненаведення митним органом в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Отже, право митного органу на витребування додаткових у декларанта документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму ВАС України №2 від 13.03.2017 «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012 року», факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч. 3 ст. 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.
В пункті 2 ч. 5 ст. 54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Своєю чергою, праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.
Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Під час судового розгляду справи з`ясовано, що позивач (декларант) для підтвердження заявленої митної вартості товарів подав до митного органу всі необхідні для цього документи, які містять достатні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а також відомості про ціну, яка була сплачена за товар.
Із змісту представлених документів можна чітко та однозначно встановити вартість придбання ввезених товарів, при цьому наявність будь-яких обставин, що є визначальними за цих умов та змінюють їх вартість, відповідачем не доведено.
Як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, подані декларантом документи в своїй сукупності підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікували оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.
Передумовою для прийняття оскаржених рішень слугувала наявність розбіжностей в документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом, про які зазначено вище.
Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей.
Водночас, для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митними деклараціями документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним ч.2 ст.53 МК України та на електронне повідомлення митниці декларант надав повідомлення, де надав ґрунтовні пояснення щодо виявлених відповідачем розбіжностей в поданих до документах до кожної із митних декларацій.
Судом першої інстанції вірно проаналізовано, що 04.01.2024 між ТОВ «Негабарит Сервіс» (покупець) та компанією Dubai Logistic GmbH (Німеччина, продавець) укладено контракт №04012024 відповідно до якого, предметом даного контракту є купівля-продаж товару (бувших у використанні) напівпричіпів-платформ для перевезення контейнерів марки KRONE, моделі SD, шассі - WKESD000000957183, WKESD000000957179, WKESD000000957181, WKESD000000957182, WKESD000000957180, WKESD000000957178, WKESD000000957184, WKESD000000860070 містять усі необхідні відомості щодо сторін договору, комерційних умов поставки. За умовами контрактів ціна, кількість і комплектність товарів зазначена у Додатку № 1 (до кожного контракту). 
Згідно пункту 3.1 загальна вартість контракту становить 100000 євро. Пунктами 4.1., 4.2. контрактів передбачено, що умовами оплати є 100% попередня оплата до моменту відвантаження товару після усного повідомлення про готовність товару до поставки. 
Поставка вантажу здійснюється автотранспортом на територію України на умовах згідно правил Інкотермс 2010, а саме: ExWorks Bremen, вказаних у інвойсі (рахунку).
Компанія Dubai Logistic GmbH (Німеччина, продавець) виставила позивачу відповідні рахунки-фактури, згідно з якими вартість товару – бувших у використанні напівпричепів-платформ для перевезення контейнерів марки KRONE, моделі SD становить 12 500,00 євро (кожен).
Ціна товару зазначена у митних деклараціях відповідає визначеним цінам у рахунках-фактурах (графа 22 митних декларацій).
Судом першої інстанції також достеменно встановлено, що фактична проплата за товар здійснена покупцем ТОВ «Негабарит Сервіс», що підтверджується платіжними інструкціями в іноземній валюті, а також випискою АТ «Укрексімбанк» з компанією Dubai Logistic GmbH (Німеччина) на суму100 000,00 євро за контрактом №04012024 від 04.01.2024.
Отже, поданими документами підтверджується, що вартість оцінюваного товару, щодо якого здійснено коригування митної вартості становить 12500,00 євро (кожен з напівпричепів-платформ марки KRONE) відповідно. 
Щодо невідповідності умов щодо оплати за товар, зазначених у п. 4.1 зовнішньоекономічних договорів, відповідно до яких оплата за товар здійснюється у формі 100% передоплати, зокрема здійснення оплати швидше ніж виставлено інвойс, то у п. 4.1 контракту не вказано про здійснення оплати після виставлення рахунку-фактури чи здійснення оплати відповідно до умов у інвойсі. Своєю чергою умови контракту передбачають оплату до моменту відвантаження товару, після усного повідомлення про готовність товару до поставки. Ба більше, як вірно зауважив суд першої інстанції, відступ сторін від умов договору в частині оплати не спростовує факт придбання товару та подальшу оплату за товар, на підтвердження чого позивачем надано відповідні докази.
Щодо тверджень апелянта про невідповідність власника транспортних засобів та продавців товару відповідно до контрактів, колегія суддів зазначає, що продавець, реалізуючи транспортний засіб, не зобов`язаний здійснювати його реєстрацію за собою, а наявність у продавця права продажу може бути обумовлено цивільно-правовими відносинами між безпосереднім власником транспортного засобу та продавцем. 
Своєю чергою, чинним законодавством не передбачено обов`язку надання декларантом документів про походження товару в попередніх ланцюгах постачання продавця-експортера, а питання щодо перевірки повноважень продавця на здійснення продажу транспортного засобу не входить до компетенції митниці та не впливає на задекларовані та підтверджені відповідними документами числові значення митної вартості, з якої обраховуються та справляються митні платежі.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що якщо закон не визначає доказ (докази), винятково яким (-ми) має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. Додатково на вимогу митного органу в підтвердження транспортних витрат позивачем надано копії квитанцій.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14.
Слід також зазначити, що доводи про те, що згідно графи 16 CMR перевізником товару є безпосередньо ТОВ «Негабарит Сервіс» та декларантом надано калькуляцію транспортних витрат, проте не було надано жодних документів, які б підтверджували суму фактично понесених витрат, апеляційний суд оцінює критично, оскільки відповідачу надано калькуляції транспортних витрат, а також надано копії квитанцій та деталізації калькуляцій з відповідними у них поясненнями та розрахунками на електронні повідомлення відповідача.
Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує що щодо розбіжностей в частині ненадання перекладу чи надання такого у повному обсязі, відсутності останньої сторінки аркуша контракту (вказано 6 аркушів, а надано 5), незавірення проформи підписом, то апеляційний суд оцінює такі критично, оскільки позивачем усунуто відповідні недоліки при поданні додаткових документів та пояснень на такі повідомлення. Вказане відповідачем не спростовано.
          Також безпідставними є доводи відповідача про те, що документів, які б підтверджували відношення данської фірми «MOTORSTYRELSEN» до контракту та оцінюваного товару не надано, оскільки, з однієї сторони, відповідач покликається на нерозуміння зв`язку з вказаною фірмою, а з іншої, у іншій розбіжності, стверджує, що позивачем надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видане саме цією фірмою.
При цьому доводи щодо відмінностей продавця та власника транспортних засобів надано судом вище. Ба більше, відповідач не вказав. яким чином відповідні відомості впливають на митну вартість товару, декларовану позивачем за основним методом.
Документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, банківські платіжні документи, які стосуються оцінюваного товару, були надані декларантом самостійно до митної декларації, а також на додаткову вимогу відповідача. Тому не є зрозумілою вимога відповідача у повідомленнях декларанту надати такі документи.
Апеляційний суд наголошує, що вимога митного органу про надання інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; договору (угоди, контракту) із третіми особами, пов`язаного з договором про поставку товару, митна вартість якого визначається; виписки з бухгалтерської документації; висновків про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями відповідно до частини третьої статті 53 МК України є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів. При цьому, витребовуючи висновок про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, відповідач не навів обґрунтування, які складові митної вартості такий документ має підтвердити та яким чином він надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено.
В процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. За таких обставин відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Підтверджуючими документами про вартість товару в цьому випадку є контракт, рахунок-фактура (інвойс), платіжні документи про оплату товару, які узгоджуються між собою та були подані разом із митною декларацією. Так само, ненадання виписки з бухгалтерської документації за умов, відповідно до яких товар ввозився на митну територію України, не може позбавляти позивача можливості декларувати товар на підставі документів, що підтверджують ціну товару та які були сформовані (виписані) продавцем.
Отже, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знаходять свого підтвердження.
Водночас, спрацювання системи управління ризиками АСАУР є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.
Також в ЄАІС ДФС України є відсутньою інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню. Крім того, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
З урахуванням викладеного, позивач відповідно до вимог ст.ст. 52, 53 МК України подав всі необхідні документи для митного оформлення зазначеного товару за ціною договору, які не містили в собі будь-яких розбіжностей, зазначених в ч. 3 ст. 53 МК України, і відповідач не мав підстав для прийняття оскаржених рішення про коригування митної вартості та картки відмови.
Колегія суддів погоджується з послідовним висновком суду першої інстанції про те, що позивачем подано для митного оформлення імпортованого товару документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар, містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто, підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч.4 і 5 ст.58 МК України, і в митного органу, враховуючи вищевикладені обставини, не було підстав вимагати у декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості.
Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
За обставин цієї справи відповідач не довів наявність таких розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.
Застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
За змістом п .2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затв. наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012, у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17.
Між тим, як вірно зауважив суд першої інстанції, у спірних рішеннях митний орган лише вказав номери та дати митних декларацій, на основі яких було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказані рішення обґрунтованими та мотивованими.
За таких обставин, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.
За усталеною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16) приписами МК України встановлено, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому, наявна інформація, яка міститься в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, що зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Отже, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.
Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.
Також Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 у справі №815/228/17 дійшов висновку про те, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про розмитнення у попередніх періодах аналогічних товарів із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
Оцінюючи в сукупності вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.
Враховуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товару. При цьому, зазначені документи не містили розбіжностей чи ознак підробки, водночас, такі підтверджували числові значення митної вартості.
Разом з тим, митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
Використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо непідтвердження обставин відчуження позивачу продавцем нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.
Враховуючи вищезазначене, позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені МК України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість. Натомість, контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.
За таких обставин визначення відповідачем митної вартості товарів за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваних рішень.
Таким чином, рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA205050/2024/000023/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000024/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000025/2 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000028/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000029/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000030/2 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000031/2 від 19.02.2024 та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2024/000120 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000121 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000122 від 12.02.2024, №UA205050/2024/000143 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000144 від 12.09.2024, №UA205050/2024/000145 від 19.02.2024, №UA205050/2024/000145 від 19.02.2024, не відповідають критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи наведені скаржниками доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Колегія суддів також вважає за доцільне зауважити, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції фактично правильно встановив обставини справи, окрім пропуску строку звернення позивача до суду із позовом в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень Волинської митниці про коригування митної вартості №UA205050/2024/000011/2 від 26.01.2024, №UA205050/2024/000012/2 від 26.01.2024 та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2024/000074 від 26.01.2024, №UA205050/2024/000075 від 26.01.2024.
З огляду на викладене у цій частині апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції від 22.01.2025 у цій справі у відповідній частині скасуванню з прийняттям нової постанови про залишенню без розгляду відповідної частини позовних вимог.
В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права (ст. 316 КАС України).
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи відповідно до вимог статті 139 КАС України немає.
Керуючись ст. 241, 243, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Волинської митниці задовольнити частково.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі №140/8748/24 скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205050/2024/000011/2 від 26.01.2024, №UA205050/2024/000012/2 від 26.01.2024 та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2024/000074 від 26.01.2024, №UA205050/2024/000075 від 26.01.2024 та прийняти у цій частині постанову, якою адміністративний позов у цій частині залишити без розгляду.
У решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі №140/8748/24 – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено  28.05.25