Справа № 127/40874/24 
Провадження № 33/801/455/2025
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бернада Є. В.
Доповідач: Оніщук В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2025 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Стьоби Юрія Миколайовича – на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком п`ятнадцять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років, стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
У постанові суду зазначено, що 08 грудня 2024 року о 02 год 00 хв по вул. М. Шимка, 56 в м. Вінниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Кіа», н. з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, однак від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився.
При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 130 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду, захисник ОСОБА_1 – адвокат Стьоба Юрій Миколайович – подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції та винесення її за неповного дослідження обставин справи, просив постанову змінити у частині накладеного стягнення, наклавши на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції позбавив ОСОБА_1 можливості належним чином захистити свої права та інтереси, оскільки розглянув справу за його відсутності, не повідомивши про судові засідання.
Окрім того накладене на нього адміністративне стягнення є занадто суворим та таким, що не відповідає особі правопорушника і обставинам вчиненого ним діяння. Так, ОСОБА_2 зазначає, що має на утриманні малолітню дитину та бабусю, для яких є єдиним годувальником. 
Окрім того просить поновити строк на подання апеляційної скарги, мотивуючи поважність його пропуску тим, що про існування оскаржуваної постанови йому стало відомо 22 квітня 2025 року із сайту суду першої інстанції та Єдино державного реєстру судових рішень.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній підстави.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, доводи його захисника, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Оскаржувана постанова винесена 15 січня 2025 року, відтак останнім днем подання апеляційної скарги було 25 січня 2025 року.
Апеляційна скарга подана 22 квітня 2025 року.
Як видно зі змісту постанови, ОСОБА_1 та його захисник при її ухваленні оскаржуваної постанови присутні не були. Водночас матеріали справи не містять доказів вручення їм копії постанови.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що з метою недопущення позбавлення ОСОБА_1 права на доступ до правосуддя та на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, строк на подання апеляційної скарги можливо поновити.
Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При апеляційному перегляді враховується, що ОСОБА_1 не оскаржує постанову суду в частині опису обставин, установлених під час розгляду справи та накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк десять років, через що судове рішення переглядається лише в частині накладення адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком п`ятнадцять діб.
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.
Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за:
- керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (ч. 1 ст. 130 КУпАП);
- повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 130 КУпАП);
- дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (ч. 3 ст. 130 КУпАП).
У апеляційній скарзі захисник Чкадуа Д. О., з посиланням на наявність пом`якшуючих обставин, просить суд змінити постанову суду першої інстанції у частині застосування до нього адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту, застосувавши замість нього адміністративне стягнення у виді штрафу.
Санкцією ч. 3 ст. 130 КУпАП передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника, або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника.
Водночас ст. 33 КУпАП визначено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Апеляційний суд враховує, що на утриманні ОСОБА_1 дійсно перебуває малолітня дитина, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , наданою у судовому засіданні.
З огляду на викладене, а також враховуючи встановлений законом розмір штрафу, апеляційний суд вважає за можливе пом`якшити накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, замінивши адміністративний арешт строком на п`ятнадцять днів на штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн.
На переконання апеляційного суду, таке стягнення буде достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним у майбутньому нових правопорушень, а також відповідатиме меті накладення адміністративного стягнення.
Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції необхідно змінити у частині накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Стьоби Юрія Миколайовича – задовольнити.
Змінити постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2025 року у частині накладеного адміністративного стягнення, наклавши на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн (п`ятдесят одну тисячу грн) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років.
У решті постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду                                                                 В. В. Оніщук