справа № 761/14/24
провадження № 22-ц/824/9655/2025
головуючий у суді І інстанції Фролова І.В.  
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
         3 червня 2025 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 березня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання спільною сумісною власністю та поділ такого майна,

В С Т А Н О В И В:
 
У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання спільною сумісною власністю та поділ такого майна.
За результатами розгляду вказаної справи Шевченківським районним судом м. Києва 11 грудня 2024 року ухвалено рішення про часткове задоволення позову.
16 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 - Ломага Антон Альбертович звернувся до суду із заявою про відшкодування судових витрат, відповідно до вимог якої просив суд стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  судові витрати у розмірі 20 000 грн за надання професійної правничої допомоги.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 березня 2025 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - Ломаги Антона Альбертовича  про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання спільною сумісною власністю та поділ такого майна відмовлено.
Не погоджуючись із указаною ухвалою представник  ОСОБА_1  - Ломага Антон Альбертович звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відповідач виконав вимоги ч. 1 ст. 134, ч. 1 ст. 246, ч. 8 ст. 141 ЦПК України, оскільки повідомив суду у відзиві попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи та до закінчення судових дебатів у справі зазначив, що надасть відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
Зазначає, що у строк встановлений законом, стороною відповідача було подано: обґрунтовану заяву про стягнення витрат на правову допомогу від 16 грудня 2024 року; сканкопію договору №б/н від 27 липня 2024 року про надання правової (правничої) допомоги; сканкопію додаткової угоди до нього №1 від 16 грудня 2024 року; сканкопію акта наданих послуг від 16 грудня 2024 року до договору; сканкопію прибуткового касового ордеру №7 від 16 грудня 2024 року.
Вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 20 000 грн, понесені відповідачем, є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають; критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
7 травня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Левченко М.М., в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що ні в договорі про надання професійної правничої допомоги, ні у додатковій угоді не має відомостей про те, що клієнт та адвокат погодили, що вартість години роботи адвоката становить 1 000 грн. Вказана сума вартості зазначена лише у акті. Таким чином, є не доведеним та не зрозумілим, яким чином формувалась вартість наданих відповідачу послуг.
Що стосується наданих адвокатом робіт у вигляді: подання двох адвокатських запитів по справі - 3 години; складення та подання відзиву на позовну заяву до Шевченківського районного суду м. Києва (справа № 761/14/24) з направленням документів сторонам по справі з клопотанням про витребування доказів - 7 годин, та заявленої вартості цих послуг, сторона відповідача вважає, що рівень складності справи не вимагав такого значного обсягу часу на цю правничу допомогу, а вказана вартість виконаних робіт (наданих послуг), яка зазначена в акті виконаних робіт, є неспівмірною та значно завищеною.
Звертає увагу, що представник відповідача не подав до закінчення судових дебатів усі необхідні докази на підтвердження наданих правничих послуг та їх вартості; із заявою про надання часу для подачі доказів на підтвердження наданих правничих послуг та їх вартості до закінчення судових дебатів у справі також не звернувся; у заяві від 16 грудня 2024 року не зазначив поважних причин, що перешкоджали йому подати усі необхідні документи до закінчення судових дебатів.
У судове засідання сторони не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи, шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, що підтверджується звітом про доставку поштової кореспонденції суду.
2 червня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання від представника ОСОБА_2 - адвоката Левченко М.М. про розгляд справи без участі сторони позивача.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано належних доказів документального підтвердження понесення витрат (оплати), що є підставою для відмови в їх стягненні.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що такі висновки суду першої інстанції є помилковими.
Так, судом першої інстанції не враховано, що згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215-15-ц розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Також судом не враховано, що згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Отже, не надання заявником належних доказів оплати послуг правничої допомоги та не надання детального опису виконаних адвокатом робіт, за умови що в договорі визначено фіксований розмір гонорару, не може бути підставою для відмови в стягненні витрат на правничу допомогу.
Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).
В частині першій статті 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Отже, з урахуванням принципу розумності:
у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі;
у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.01.2024 у справі №285/5547/21.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
У даній справі, що переглядається у відзиві на позовну заяву стороною відповідача зазначено, що попередній розрахунок витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції становить 15 000 грн, заяву про стягнення яких разом з доказами понесення судових витрат на правничу допомогу буде подано до суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення (а.с. 103, Т.2).
За результатами розгляду вказаної справи Шевченківським районним судом м. Києва 11 грудня 2024 року ухвалено рішення про часткове задоволення позову.
Після ухвалення рішення, а саме 16 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ломага А.А.  звернувся до суду першої інстанції із заявою про стягнення з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Ломага А.А. до заяви про ухвалення додаткового рішення долучив наступні документи: сканкопію договору №б/н від 27 липня 2024 року про надання правової (правничої) допомоги; сканкопію додаткової угоди до нього №1 від 16 грудня 2024 року; сканкопію акта наданих послуг від 16 грудня 2024 року до договору; сканкопію прибуткового касового ордеру №7 від 16 грудня 2024 року.
Разом з тим, заява представника ОСОБА_1 - адвоката Ломаги А.А. про ухвалення додаткового рішення не містить обґрунтувань поважності причин не подання вищевказаних доказів суду першої інстанції до закінчення судових дебатів у справі (а.с. 204-211, Т.2). У відзиві на позовну заяву також не наведено обґрунтувань неможливості подання до судових дебатів доказів про понесення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, а лише вказано, що такі докази будуть подані до суду протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення.
Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів дійшла висновку, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення заяви          ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції по суті дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу, але помилився щодо мотивів такої відмови.
Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
З огляду на наведене вище, ухвала суду першої інстанції від 10 березня 2025 року підлягає зміні шляхом доповнення її мотивувальної частини, а апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.
 
Керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 березня 2025 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий                                                                 Т.О. Писана
 
Судді                                                                             К.П. Приходько
 
                                                                                       С.О. Журба