Справа № 462/6085/23                                Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б. 
Провадження № 22-ц/811/252/25                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       01 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
       головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.
секретаря Гаврилюк Я.Ю.
з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Солдатенка А.В., відповідачки ОСОБА_2 , представника відповідача Пащука А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Пащука Артема Ігоровича на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08 січня 2025 року в складі судді Постигач О.Б. у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
встановив:
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування житлом. Просив суд зобов`язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні і володінні квартирою АДРЕСА_1 .
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На виконання зазначеного рішення, за заявою ОСОБА_1 місцевим судом 13.11.2024 видано виконавчий лист.
12 грудня 2024 представник ОСОБА_2 – адвокат Пащук А.І. звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №462/6085/23 виданий 12.11.2024 про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою за адресою; АДРЕСА_2 .
Заява обгрунтована тим, що з 01.08.2024 боржниця проживає за адресою: АДРЕСА_3 та не має жодного відношення до квартири АДРЕСА_1 , оскільки власником такої квартири є інша фізична особа, яка була учасником справи №462/6085/23 і по відношенню до якої судом в межах розгляду даної справи відмовлено у вимозі невчинення перешкод в користуванні квартирою по відношенню до стягувача. ОСОБА_2 не має ніякого відношення до даної квартири, довгий час не проживає в ній, тому вона жодним чином не може перешкоджати в користуванні квартирою, чи усунути перешкоди в користуванні даною квартирою відповідачу, оскільки квартира не є її власністю. У зв`язку з наведеним просив заяву задоволити.
Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08 січня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Пащук А.І., оскаржила таку в апеляційному порядку. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою.
Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що всупереч вимогам ст. 432 ЦК України, заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а відтак з урахуванням наявності рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2024 року, що набрало законної сили, таке підлягає примусовому виконанню. Водночас суд не вказав, що ОСОБА_2 не є власником квартири та те, що вона самостійно немає доступу до квартири. Тобто, боржник взагалі немає жодного відношення до даної квартири, а тому не може перешкоджати в користуванні квартирою, чи усунути перешкоди в користуванні такою. 
Додає, що позивач просив усунути перешкоди в користуванні квартирою, однак не вказав у який спосіб. 
Наголошує, що заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню подана з підстав відсутності обов`язку боржника у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. При цьому, підстави припинення зобов`язань визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахування, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконанню. 
Враховуючи викладене, просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08 січня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року. Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявником, всупереч вимогам ст. 432 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а відтак з урахуванням наявності рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30.01.2024, що набрало законної сили та підлягає примусовому виконанню, а також відкритого виконавчого провадження, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви.
Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення колегія суддів враховує таке.
Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30.01.2024 задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні і володінні квартирою, зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного суду від 26.08.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника – адвоката Янівської Галини Ярославівни залишено без задоволення. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2024 року залишено без змін.
На виконання зазначеного рішення, за заявою ОСОБА_1 місцевим судом 13.11.2024 видано виконавчий лист.
Постановою головного державного виконавця Залізничного ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ Пазиняк Г.Я. від 22.11.2024 відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №462/6085/23, ВП № 76617250.
Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявник вказувала на відсутність обов`язку виконати судове рішення, оскільки не є власником спірної квартири, у такій не зареєстрована, не проживає та немає доступу, а тому не може усунути стягувачу перешкоди.
Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», є закінчення виконавчого провадження.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Разом з цим законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду (по суті), або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є вичерпними, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з таких обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).
Разом з тим, за наявності судового рішення про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що нею добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого її обов`язок припинився, або її обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України.
Судом першої інстанції надана правильна оцінка поданим доказам, зокрема те, що на час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження ВП №76617250 від 22.11.2024, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30.01.2024, яке набрало законної сили 26.08.2024 не було виконано боржником добровільно. 
Згідно із витягом з реєстру територіальної громади, ОСОБА_2 зареєструвалась у квартирі АДРЕСА_4 25.11.2024, тобто після відкриття виконавчого провадження 22.11.2024.
А відтак заявляючи, що у ОСОБА_2 відсутній обов`язок з виконання судового рішення, оскільки боржник виселилась із спірної квартири, заявник не врахувала, що зміна місця реєстрації та місця проживання не звільняє від обов`язку виконати судове рішення, на виконання якого видано виконавчий лист, де боржником вказано ОСОБА_2 .
Та обставина, що рішення не може бути виконане самим боржником, не унеможливлює виконання цього рішення без її участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судами обставини невиконання рішення у добровільному порядку, а також вчинення перешкод в його виконанні.
Виконання судового рішення — сфера регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Войтенко проти України», в якому ЄСПЛ зазначав, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1).
Таким чином встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, ці доводи не спростовують висновків про відсутність передбачених законом підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 .
За таких обставин, висновки суду щодо відмови у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є правильними, а ухвала суду є законною і обґрунтованою та не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Пащука Артема Ігоровича необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08 січня 2025 року залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Пащука Артема Ігоровича залишити без задоволення.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 квітня 2025 року. 

Головуючий                                                         А.В. Ніткевич

Судді:                                                         С.М. Бойко

       С.М. Копняк