ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 604/810/24	Головуючий у 1-й інстанції Сіянко В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/275/25 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Хома М. В., Храпак Н. М., 
з участю секретаря - Гичко К.С. 
представника апелянта — Покотила Ю.В.,
представника відповідача — Хацкевича Р.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 604/810/24 за апеляційною скаргою фермерського господарства «Золотий жайвір» на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2024 року (ухвалене суддею Сіянко В.М., повний текст якого складено 20 грудня 2024 року) та додаткове рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 грудня 2024 року (ухвалене суддею Сіянко В.М., дату складення повного тексту судового рішення не зазначено) в справі за позовом фермерського господарства «Золотий жайвір» до ОСОБА_1 , фермерського господарства «Агро Остап`є» про визнання відсутнім та припиненим права оренди, визнання поновленим (укладеним на новий строк) договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В:
У червні 2024 року фермерське господарство «Золотий жайвір» (далі - ФГ «Золотий жайвір», позивач, апелянт) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі — відповідачка 1) про визнання поновленим договору оренди землі.
Позов обґрунтовано тим, що між ФГ «Золотий жайвір» та ОСОБА_2 11 травня 2017 року укладено договір оренди землі №2/229 строком на 7 років щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6124685700:01:001:0532 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту на території Остап`ївської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області. Державна реєстрація речового права – права оренди ФГ «Золотий жайвір» була проведена 01 червня 2017 року.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» було доповнено Земельний кодекс України статтею 126-1 та Закон України «Про оренду землі» статтею 32-2.
З метою приведення умов договору у відповідність до чинного земельного законодавства ФГ «Золотий жайвір» 03 травня 2024 року направило ОСОБА_2 повідомлення про необхідність приведення договору оренди землі №2/229 від 11 травня 2017 року у відповідність до чинного земельного законодавства, до якого долучено два примірника додаткової угоди №02/05/24 до Договору оренди землі №2/229 від 11 травня 2017 року, один примірник з якої після підписання підлягав поверненню позивачу. Умовами додаткових угод передбачалося внесення змін до Договорів оренди, а саме доповнення п.7 Договору, який передбачав, що після закінчення строку, на який укладено договір, він автоматично поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.
Вказані повідомлення з примірниками додаткових угод направлені відповідачці 01 та вручені 14 травня 2024 року, однак підписаних орендодавцем примірників додаткових угод орендар не отримав.
Також, позивач з метою доведення до відома орендодавця свого наміру щодо продовження орендних відносин, завчасно, тобто не пізніше ніж за один календарний місяць до закінчення договору оренди землі, направив на адресу відповідачки 1 листи-повідомлення про намір скористатись переважним правом на поновлення дії укладених договорів оренди землі або ж укладення договорів оренди щодо спірних земельних ділянок на новий строк, додавши до листів відповідні проєкти Додаткових угод. Вказані листи орендаря орендодавцем було отримано.
Враховуючи, що ФГ «Золотий жайвір» як орендар, який належним чином виконував та виконує умови договорів оренди, має переважне право на поновлення договорів оренди на новий строк, про намір скористатися яким повідомив орендодавця, то в даному випадку наявне зволікання орендодавця у вчиненні дій щодо поновлення договорів оренди, яке полягає у непідписанні ним примірників додаткових угод до договорів, проєкти яких було йому направлено.
01 серпня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Покотила Ю.В. надійшла заява про зміну предмету позову та залучення співвідповідача - фермерське господарство «Агро Остап`є» (далі - ФГ «Агро Остап`є», відповідач 2), оскільки 02 червня 2024 року ОСОБА_2 уклала договір оренди з новим орендарем, станом на даний час право оренди, яке є предметом спору у справі, зареєстровано за іншою юридичною особою - ФГ «Агро Остап`є».
З огляду на викладене та з врахуванням заяви про зміну предмета позову позивач просив суд:
- визнати відсутнім та припиненим право оренди ФГ «Агро Остап`є» щодо земельної ділянки площею 2.07 га кадастровий номер 6124685700:01:001:0532 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), яка розташована за межами населеного пункту на території Остап`ївської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області;
- визнати поновленим (укладеним на новий строк) договір оренди землі №2/229 від 11 травня 2017 року, укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Золотий жайвір», виклавши Додаткову угоду №1 в новій редакції.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2024 року в задоволенні позову ФГ «Золотий жайвір» відмовлено.
Стягнуто з ФГ «Золотий жайвір» на користь ФГ «Агро Остап`є» судові витрати в розмірі 10000 грн.
Додатковим рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 грудня 2024 року судові витрати, які понесені позивачем та складаються витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн, покладено на позивача - ФГ «Золотий жайвір».
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ФГ «Золотий Жайвір» подало на них апеляційну скаргу, посилаючись на їх незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що договір оренди землі №2/229 від 11 травня 2017 року укладено на 7 років. По закінченню строку, на який було укладено договір, орендар має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар ФГ «Золотий жайвір» на адресу орендодавця ОСОБА_2 направив лист-повідомлення, в якому повідомив про намір скористатися переважним правом на поновлення дії укладеного договору оренди землі або ж на укладення договору оренди землі на новий строк. Вказаний лист орендаря разом з примірниками проєктів додаткової угоди та нового договору орендодавцем отримано особисто.
Крім цього, ухвалою Підволочиського районного суду від 23 травня 2024 року у справі №604/736/24 заборонено ОСОБА_2 до вирішення спору по суті вчиняти дії, пов`язані із передачею у володіння чи користування інших осіб земельної ділянки, кадастровий номер 6124685700:01:001:0532. Незважаючи на це, відповідачка ОСОБА_2 02 червня 2024 року уклала договір оренди з новим орендарем – ФГ «Агро Остап`є», якому земельну ділянку за кадастровим номером 6124685700:01:001:0532 передала в оренду на строк 10 років. Державна реєстрація речового права – права оренди ФГ «Агро Остап`є» була проведена 03 червня 2014 року.
Разом з тим, наказом Міністра юстиції України №2598/5 визнано прийнятими з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анульовано рішення про держану реєстрацію, зокрема щодо договору оренди земельної ділянки за кадастровим номером 6124685700:01:001:0532 від 02 червня 2024 року.
На думку апелянта, наведені вище обставини, свідчать про те, що ОСОБА_2 передала спірну земельну ділянку в користування ФГ «Агро Остап`є», яке у свою чергу приступило до використання цієї земельної ділянки, незважаючи на те, що спірна ділянка не повернута з оренди ФГ «Золотий жайвір».
Звертає увагу на те, що листи-повідомлення від 08 березня 2024 року та 15 травня 2024 року, які від імені ОСОБА_2 направлено до ФГ «Золотий жайвір», були складені, підписані та відправлені не ОСОБА_2 , яка є власником та орендодавцем земельної ділянки за кадастровим номером 6124685700:01:001:0532, а іншою особою, оскільки підписи та рукописний текст, виконані від імені ОСОБА_2 у вказаних вище листах та на конвертах рекомендованих поштових відправлень істотно відрізняються між собою та від підписів ОСОБА_2 у договорі оренди землі №5/229 від 11 травня 2017 року і акті прийому-передачі від 11 травня 2017 року, які складались між нею та ФГ «Золотий жайвір».
Зазначає, що у зв`язку з наведеним, позивачем в суді першої інстанції заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, в задоволенні якого судом було безпідставно відмовлено, чим допущено неповноту судового розгляду та істотно порушено норми процесуального права, внаслідок чого позивача було позбавлено можливості подати докази на підтвердження своїх доводів та аргументів, тому апелянт також просить призначити таку експертизу в суді апеляційної інстанції.
Також, суд першої інстанції, стягуючи витрати на професійну правничу допомогу не врахував, що відповідачем 2 не надано доказів, які б підтверджували понесення ним судових витрат, які підлягали відшкодуванню, а заявлений розмір 10000 грн є завищеним і неспівмірним із обсягом наданих юридичних послуг. При цьому, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу у суді першої інстанції представником відповідача 2 долучено копії договору про надання юридичних послуг від 20 квітня 2023 року №20/04/01, укладеного між ТОВ «Правник експерт» та ФГ «Агро Остап`є», акт приймання-передачі наданих послуг від 12 листопада 2024 року та платіжну інструкцію №565 від 24 жовтня 2024 року, з яких вбачається, що юридичні послуги, а саме: консультації з питань застосування земельного, цивільного та цивільно-процесуального законодавства, а також складання процесуальних документів, написання відзиву, ФГ «Агро отап`є» були надані ТОВ «Правник експерт», за які відповідач сплатив відповідні суми грошових коштів. З вказаних документів вбачається, що адвокат Хацкевич Р. М. у справі №604/810/24 здійснює лише представництво відповідача 2 в суді. Всі інші юридичні послуги, пов`язані із консультаціями та складаннями процесуальних документів були надані ТОВ «Правник експерт», яке участі у справі №604/810/24 не приймало і представником відповідача 2 не було.
Крім того зазначає, що долучений адвокатом Хацкевичем Р.М. Акт приймання-передачі наданих послуг від 12 листопада 2024 року не містить відомостей про те, в якій саме справі були надані відповідні послуги адвоката, а також затрачений адвокатом час на виконані роботи, що позбавило позивача можливості визначити їх дійсність та розумність розміру.
В зв`язку із викладеним, апелянт просить рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, здійснити новий розподіл судових витрат.
28 січня 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника ФГ «Агро Остап`є» — адвоката Хацкевича Р.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Відзив мотивований тим, що під час розгляду даної справи, зокрема в частині вимог про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, необхідно керуватися положеннями статті 33 Закону України «Про оренду землі», яка мала назву «Поновлення договору оренди землі», у редакції, чинній станом на 25 серпня 2010 року. Оскільки Договір оренди земельної ділянки укладено в 2017 році і зміни до нього з того часу не вносились, то відповідно поновлення такого договору може відбуватись в порядку, передбаченому статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка була чинною на момент укладення таких договорів. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.
Разом з тим, ФГ «Агро Остап`є» погоджується з мотивами, з яких виходив суд першої інстанції, зокрема, що орендодавець завчасно повідомив орендаря про небажання продовжувати з позивачем договірні відносини щодо оренди належної йому земельної ділянки, що підтверджує відсутність волевиявлення на укладення договору оренди землі з позивачем на новий строк.
Зазначає, що позивач просив визнати поновленим договір на строк 7 років, а також змінити умови договору, доповнивши їх пунктом про автоматичне поновлення, однак зміна умов Договору в судовому порядку, шляхом доповнення їх пунктом про автоматичне поновлення таких договорів без згоди власника, не передбачена законодавством. Відповідачка 1 повідомила позивача, що не бажає укладати додаткову угоду до договору та відмовляється від продовження орендних відносин з позивачем у будь-якій формі, що підтверджується відповідними доказами.
Звертає увагу на те, що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк, не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо добросовісного користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі.
У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення та стягнути з ФГ «Золотий жайвір» на користь ФГ «Агро Остап`є» витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
В судовому засіданні представник апелянта — адвокат Покотило Ю.В. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені у ній.
Представник відповідача ФГ «Агро Остап`є» — адвокат Хацкевич Р.М. проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.
Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.
Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
11 травня 2017 року ОСОБА_2 , як орендодавець, та ФГ «Золотий жайвір», в особі Дацківа В.П., як орендар, уклали договір оренди землі №2/229, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту на території Остап`ївської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, площею 2.07 га, кадастровий номер 6124685700:01:001:5232. Договір оренди зареєстрований 01 червня 2017 року (т.1 а.с.8-9).
Договір укладено на 7 років. По закінченню строку, на який було укладено договір, орендар має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. У випадку якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (п.п.7, 8 договору).
Орендар ФГ «Золотий жайвір» на адресу орендодавця ОСОБА_2 за вих.№О-0532-2 від 26 лютого 2024 року направив лист-повідомлення, в якому повідомив про намір скористатися переважним правом на поновлення дії укладеного договору оренди землі або ж на укладення договору оренди землі на новий строк та додав два примірника Додаткової угоди та проєкт Договору оренди землі. Вказане повідомлення отримане ОСОБА_2 02 березня 2024 року (т.1 а.с.15-20).
Крім того, орендар ФГ «Золотий жайвір» на адресу орендодавця ОСОБА_2 за вих №О-0532-4 від 02 травня 2024 року направив повідомлення про необхідність приведення Договору оренди землі №2/229 від 11 травня 2017 року у відповідність до чинного земельного законодавства. До вказаного повідомлення додано два примірники Додаткової угоди №02/05/24, згідно з якою договір оренди доповнюється новим пунктом 7 наступного змісту: «Сторонами встановлено умову щодо поновлення договору оренди землі відповідно до ст.126-1 Земельного кодексу України, а саме: після закінчення строку, на який укладено договір, він автоматично поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається». Вказане повідомлення отримане ОСОБА_2 14 травня 2024 року (т.1 а.с.11-14).
Натомість, орендодавець ОСОБА_2 15 травня 2024 року та 08 березня 2024 направила ФГ «Золотий жайвір» відповідь на листи-повідомлення, в яких зазначила, що запропоновані зміни до договору оренди №2/229 є невигідними, тому орендодавець не бажає продовжувати його дію і укладати додаткову угоду до договору оренди. Вказані повідомлення отримані ФГ «Золотий жайвір» 22 березня 2024 року та 14 червня 2024 року відповідно (т.1 а.с.45-47, 48-51).
Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 23 травня 2024 року вжито заходи забезпечення позову та заборонено ОСОБА_2 до вирішення спору по суті вчиняти дії, пов`язані із передачею у володіння чи користування інших осіб земельної ділянки, кадастровий номер 6124685700:01:001:0532, а також заборонено державним реєстраторам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії, здійснювати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційні дії щодо внесення відомостей про припинення права оренди Фермерського господарства «Золотий жайвір» на земельну ділянку за кадастровим номером 6124685700:01:001:0532, номер запису про інше речове право - 20799691.
Незважаючи на ухвалу суду відповідач 02 червня 2024 року уклала договір оренди з новим орендарем - ФГ «Агро Остап`є» (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 73549373 від 07 червня 2024 року).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 388570837 від 27 липня 2024 року) вбачається, що 03 червня 2024 року зареєстровано договір оренди землі б/н від 02 червня 2024 року, укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Агро Остап`є», щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6124685700:01:001:0532 (т.1 а.с.68-69).
Наказом Міністра юстиції України №2598/5 скаргу ФГ «Золотий жайвір» задоволено частково, визнано прийнятими з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анульовано рішення державного реєстратора Збаразької міської ради Тернопільської області Ярошка А.В. від 07 червня 2024 року №№73549283, 73549283, 73549373, від 11 червня 2024 року №73591396. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Частиною четвертою статті 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються положеннями статті 33 Закону України «Про оренду землі».
Так, відповідно до частин першої - п`ятої статті 33 цього Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.
Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.
Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.
Таким чином, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц.
Водночас, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбаченого частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива за умови як дотримання встановленої цією нормою (частини друга-п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі») процедури, так і наявності волевиявлення сторін.
Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2019 року у справі № 902/619/17, від 27 червня 2019 року у справі № 923/925/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 912/1138/19, від 17 травня 2022 року у справі № 384/30/21, від 24 квітня 2023 року у справі № 608/2591/21.
У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2019 у справі № 908/2314/18 зазначено, що саме лише визнання відмови протиправною не може бути підставою для поновлення договору оренди землі за частинами першою-п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки для поновлення договору оренди за цими частинами необхідне погодження обох сторін щодо істотних умов договору.
У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2020 року у справі №272/440/18 зазначено, що у разі незгоди орендодавця у поновленні договору оренди, направленої орендарю у місячний строк до закінчення строку його дії, переважне право на укладення договору оренди землі припиняється, тому що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі.
16 січня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», яким ст. 33 Закону України «Про оренду землі», що регламентувала порядок поновлення договорів оренди, було викладено в новій редакції, Земельний кодекс України доповнено статтею 126-1 (в цій частині закон набрав чинності 16 липня 2020 року).
Розділ IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» доповнено абзацами 3 і 4 такого змісту: «Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені ст. 33 цього Закону та ст.126-1 Земельного кодексу України.
Правила, визначені ст.126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення».
Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.
Закінчення строку дії договору оренди землі спричиняє усталені та законодавчо визначені наслідки, зокрема припиняються права та обов`язки, що випливають із договору, за винятком тих, які продовжують існувати після закінчення договірних відносин. Власник земельної ділянки вправі користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою після закінчення договору оренди за правилами статті 317 ЦК України, укладати договори оренди з іншими орендарями на власний розсуд.
Випадки та умови, коли права і обов`язки сторін за договором оренди продовжують існувати після закінчення узгодженого строку дії цього договору незалежно від волевиявлення власника, обмежуючи останнього у його правомочностях щодо здійснення права власності, обумовлюються договором або законом.
Звертаючись до суду із даним позовом ФГ «Золотий жайвір» посилалося на те, що він як орендар належно виконав обов`язки за договорами оренди, має переважне право на поновлення договору оренди на новий строк, про намір скористатися яким повідомив оренододавця, а з боку орендодавця наявне зволікання у вчиненні дій щодо поновлення договору оренди, яке полягає у не підписанні ним примірника додаткових угод до договорів, проєкт якої було йому направлено.
З матеріалів справи вбачається, що договір оренди земельної ділянки №2/229 укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Золотий жайвір» 11 травня 2017 року строком на сім років.
Судом встановлено, що позивач 26 лютого 2024 року направив ОСОБА_2 лист-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк, в якому повідомив про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк з огляду на державну реєстрацію договору 01 червня 2017 року.
Отже, позивачем не було пропущено визначений законом місячний строк на повідомлення орендодавця про своє бажання скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк.
З матеріалів справи вбачається, що у проєкті нового договору оренди землі № О-0532 без дати, визначено строк дії договору - на 10 років та встановлена орендна плата у розмірі 2444.71 грн (81490.59 грн * 3%) за один рік користування об`єктом оренди, або в натуральній формі (1600 кг зерна, 150 кг цукру, 10 кг крупи гречаної).
У відповіді на лист-повідомлення Савончак заперечувала проти визначеної позивачем орендної плати, вказавши, що вона є невигідною для неї. Враховуючи те, що між нею та ФГ «Золотий жайвір» не досягнуто домовленостей щодо орендної плати та інших істотних умов договору, вважала, що переважне право позивача як орендаря на укладення договору оренди землі є припиненим.
З огляду на встановлені обставини справи та пояснення ОСОБА_2 у відзиві на позов, суд першої інстанції правомірно відмовив ФГ «Золотий жайвір» у задоволенні клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи.
Колегія суддів також не вбачає підстав призначати таку експертизу і під час апеляційного розгляду справи, оскільки в даному випадку не має правового значення підписувались ці листи-повідомлення безпосередньо відповідачкою, чи іншою, уповноваженою на це особою, оскільки відповідачка ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву ФГ «Золотий жайвір» підтвердила їх направлення позивачу в передбачені умовами договору та законом строки до закінчення строку дії договору оренди, а також підтвердила відсутність волевиявлення укладати додаткові угоди до договорів оренди та продовжувати договори оренди з позивачем, а тому у задоволенні клопотання ФГ «Золотий жайвір» про призначення почеркознавчої експертизи апеляційним судом відмовлено.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки реалізація переважного права на укладення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої статтею 33 Закону України «Про оренду землі» процедури та за наявності волевиявлення сторін договору, а у спірних правовідносинах переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припинилося у зв`язку з недосягненням між сторонами домовленості щодо істотних умов договору.
ОСОБА_2 , як орендодавець, заперечувала проти поновлення договору оренди землі на умовах, запропонованих позивачем у проєкті договору оренди землі.
Отже установивши, що після закінчення строку дії договору оренди між ФГ «Золотий жайвір», як орендарем, і ОСОБА_2 , як орендодавцем, не досягнуто згоди щодо продовження дії договору оренди на змінених умовах, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання укладеним на новий строк договору оренди землі між ФГ «Золотий жайвір» та ОСОБА_2 у запропонованій позивачем редакції, оскільки орендодавець повідомила орендаря про відсутність наміру продовжувати вказаний договір оренди.
Водночас, направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не є безумовною підставою для їх поновлення між сторонами у разі відсутності волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди.
Наявність незгода орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки згідно з положеннями частини п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» виключає можливість визнання поновленим попереднього договору у вибраний позивачем спосіб.
До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 січня 2020 року у справі № 379/1354/18; від 25 березня 2020 року у справі № 379/1439/18; від 06 квітня 2020 року у справі № 378/382/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 325/1951/19, від 15 лютого 2023 року у справі № 399/295/11 , від 15 травня 2023 року у справа № 693/137/22, від 27 травня 2024 року у справі № 604/482/23, від 28 травня 2024 року у справі № 604/648/23, від 03 липня 2024 року у справі № 604/479/23.
Також колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №73549373 від 07 червня 2024 року анульовано, вимоги позивача до ФГ «Агро Остап`є» про визнання відсутнім та припиненим права оренди є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у позовній заяві, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.
Що стосується розподілу судових витрат в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
За змістом статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір — обґрунтованим.
Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача ФГ «Агро Остап`є» у відзиві зазначено про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат в розмірі 15000 грн (т.1 а.с.99-102).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвокат Хацкевич Р.М. 13 листопада 2024 року надав суду першої інстанції договір, укладений між ТОВ «Правник Експерт» та ФГ «Агро Остап`є» від 20 квітня 2024 року №20/04/01 про надання юридичних послуг, акт приймання-передачі наданих послуг від 12 листопада 2024 року, з яких вбачається, що вартість отриманих послуг становить 10000 грн, наказ розпорядження ТОВ «Правник Експерт» №4-к від 03 березня 2020 року про прийняття на роботу Хацкевича Р.М. (юрист).
Згідно з Актом приймання-передачі наданих робіт та наданих послуг ТОВ «Правник Експерт» надано наступні послуги:
1) консультації з питань застосування земельного, цивільного та цивільно-процесуального, законодавства в суді першої інстанції;
2) складання відзиву на позов, додатків до відзиву;
ФГ «Агро Остап`є» сплатив ТОВ «Правник Експерт» за договором №20/04/01 від 20 квітня 2024 року гонорар у розмірі 10000 грн, що підтверджується плватіжною інструкцією №565 від 24 жовтня 2024 року.
На думку колегії суддів, стягуючи з позивача судові витрати на професійну правничу допомогу відповідача 2, суд першої інстанції правильно виходив із співмірності витрат зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. Також, апеляційний суд враховує, що сторона позивача просила за розгляд справи суді першої інстанції стягнути понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн.
Посилання апеляційної скарги на відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої та апеляційної інстанцій, оскільки ФГ «Агро Остап`є» не надано доказів сплати гонорару саме адвокату Хацкевичу Р.М. та укладення з останнім договору про надання правової допомоги, є безпідставними, так як спростовуються ордером на надання правничої допомоги ФГ «Агро Остап`є» від 20 квітня 2023 року, з якого вбачається, що адвокатом - Хацкевичем Р. М. надавались такі послуги. Разом з тим сплата коштів за надання професійної правничої допомоги саме ТОВ «Правник експерт», а не безпосередньо адвокату Хацкевичу Р.М., не свідчить про неналежність поданих доказів на підтвердження таких витрат. Крім того, відповідно до копії наказу ТОВ «Правник експерт» від 03 березня 2020 року № 4-К ОСОБА_3 прийнято на роботу з 04 березня 2020 року на посаду юриста і він перебуває з товариством у трудових відносинах та виконує свої обов`язки на підставі наданого суду договору про надання правової допомоги і ордера.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 604/484/23.
Щодо оскарження апелянтом додаткового рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 грудня 2024 року, колегія суддів зазначає, що рішенням суду позивачу - ФГ «Золотий жайвір», повністю відмовлено у позові, тому судові витрати покладаються на позивача.
У відповідності до статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Щодо розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційної інстанції
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції має містити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено статті 15 ЦПК України.
Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року в справі № 910/12876/19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).
28 січня 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ФГ «Агро Остап`є», в інтересах якого діє адвокат Хацкевич Р.М., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що відповідач у зв`язку із апеляційним розглядом справи очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.
На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу ФГ «Агро Остап`є» надало:
- ордер на надання правничої (правової) допомоги від 28 січня 2025 року серії ВО № 1096326 адвокатом Хацкевичем Р.М.; 
- договір про надання юридичних послуг від 20 квітня 2023 року, укладений з ТОВ «Правник Експерт»; 
- акт приймання-передачі від 07 березня 2025 року, у якому зазначена вартість наданих послуг у розмірі 10000 грн із описом наданих послуг (консультації з питань застосування законодавства, написання відзиву на апеляційну скаргу, процесуальних документів); 
- платіжну інструкцію від 20 листопада 2024 року №594 про сплату ТОВ «Правник Експерт» коштів на суму 10000 грн.
У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат:
1) їх дійсність; 
2) необхідність; 
3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. 
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У додатковій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 18 лютого 2022 року у справі №925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, враховуючи заперечення позивача, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом Хацкевичем Р.М. послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що на користь відповідача підлягають відшкодуванню витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн.
Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу фермерського господарства «Золотий жайвір» – залишити без задоволення.
Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2024 року та додаткове рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 грудня 2024 року — залишити без змін.
Стягнути з фермерського господарства «Золотий жайвір» на користь фермерського господарства «Агро Остап`є» судові витрати, понесені за апеляційний розгляд даної справи у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копiйок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови — 24 березня 2025 року.

Реквізити учасників:
Позивач: Фермерське господарство «Золотий жайвір», код ЄДРПОУ юридичної особи 35578504, місцезнаходження юридичної особи: 31200, Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Запорізька, 11;
Відповідачі: Фермерське господарство «Агро Остап`є», код ЄДРПОУ юридичної особи 44605103, місцезнаходження юридичної особи: 47861, Тернопільська область, Тернопільський район, с. Остап`є, вул. Зацерква, 135,
ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Остап`є.

Головуючий                                                                        О.З. Костів
Судді:                                                                                М.В. Хома
                                                                                       Н.М. Храпак