ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року 
м. Київ
справа № 200/7816/20-а
адміністративне провадження № К/990/2917/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Єзерова А.А. та Чиркіна С.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу №200/7816/20-а
за позовом  ОСОБА_1 
до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року (постановлену у складі головуючої судді Шинкарьової І.В.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року (ухвалену у складі колегії: головуючого судді Блохіна А.А., суддів Гаврищука Т.Г. та Сіваченка І.В.),

УСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин та судових рішень у справі

1.          У серпні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , скаржник) звернулася до адміністративного суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просила:

-          визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості з пенсійних виплат за період з липня 2016 року по 21 травня 2020 року в сумі 249682,26 грн;

-          стягнути однією сумою з відповідача нараховану, але не виплачену заборгованість з пенсії за період з липня 2016 року по 21 травня 2020 року у розмірі 249682,26 грн;

-          визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з липня 2016 року по 21 травня 2020 року;

-          зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з липня 2016 року по день фактичної виплати заборгованості.

2.          Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, яка виразилась у невиплаті ОСОБА_1 заборгованості по пенсії за період з 01 липня 2016 року по 21 травня 2020 року у сумі 249682,26 грн.

Ухвалено стягнути з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену пенсію у розмірі 249682,26 грн з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

3.          26 березня 2021 року судом видано виконавчий лист зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання до 05 березня 2024 року.

4.          Позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою у порядку статті 383 КАС України, в якій просив суд постановити ухвалу, якою визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на виконання судового рішення в даній справі та постановити окрему ухвалу якою зобов`язати пенсійний орган вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні такого рішення суду.

5.          Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року, заяву повернуто без розгляду.

Повертаючи заяву позивача, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що заявником пропущено строк подачі заяви, встановлений частиною четвертою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки строк пред`явлення виконавчого документа до виконання закінчився 05 березня           2024 року. Суди наголошували, що визначена вказаною правовою нормою умова «не пізніше останнього дня строку пред`явлення до виконання виконавчого листа» не є альтернативною визначеному 10-денному строку, а має застосовуватись саме в його межах.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

6.          Не погодившись з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду.

7.          На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що ухвалюючи рішення про повернення заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (в порядку статті 383 КАС України) суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосувати положення пункту 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) та порушили положення частини четвертої статті 383 КАС України.

8.          Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження скаржник вказує на необґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для повернення без розгляду заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

9.          Позивач зазначає, що Донецьким окружним адміністративним судом від 18 грудня 2020 року ухвалено рішення про часткове задоволення її позову. Рішення набрало законної сили                     05 березня 2021 року.

10.          26 березня 2021 року судом першої інстанції видано виконавчий лист зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання до 05 березня 2024 року.

11.          У зв`язку з тим, що боржником повністю не виконано вищевказане рішення суду у частині нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року встановлено судовий контроль за його виконанням. При наданні боржником чергового звіту та додатків до нього про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року було встановлено, що в ІКІС ПФУ «Реєстр судових рішень» в графі «Дата винесення рішення суду» зазначена невірна - 08 липня 2024 року, замість правильної - 18 грудня 2020 року (день постановлення рішення суду по суті), а в графі «Дата набрання законної сили» зазначена невірна - 28 серпня 2024 року, замість правильної - 05 березня 2021 року (день набрання рішення суду законної сили).

12.          У звітах щодо виконання рішення суду боржник, посилаючись на положення пункту 7 Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Пенсійного Фонду України від 31 серпня 2009 року №21-2, зазначав, що черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

13.          Правильний облік боржником щодо дати набрання рішення суду, яке перебуває на виконанні, є важливим для позивача як стягувача у даній справі, адже у якості причин, які боржник вважає поважними, зазначає, що всі судові рішення обліковуються відповідачем в ІКІС ПФУ «Реєстр судових рішень» і виконуються саме у порядку черговості набрання законної сили.

14.          Таким чином, у зв`язку з тим, що боржником невірно визначена дата набрання законної сили рішення суду за яким встановлено судовий контроль (28 серпня 2024 року, замість правильної 05 березня 2021 року), 25 листопада 2024 року стягувачем було подано заяву у порядку статті 383 КАС України, у якій просила визнати противоправними дії вчинені суб`єктом владних повноважень - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області при виконанні рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року у справі №200/7816/20-а в частині зазначення неправильних дат в ІКІС ПФУ «Реєстр судових рішень» щодо його постановлення та дати набрання законної сили.

15.          Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року, заява позивача про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду повернута заявнику без розгляду, у зв`язку з пропуском передбачених частиною четвертою статті 383 КАС України строків (строк пред`явлення виконавчого документа до виконання закінчився 05 березня 2024 року).

16.          Позивач вважає висновки судів про пропуск нею процесуального строку для звернення із заявою в порядку статті 383 КАС України необґрунтованими, враховуючи, що усі строки, які передбачені Законом №1404-VIII, перериваються до припинення або скасування воєнного стану, так як Законом України «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 15 березня 2022 року №2129-IX (далі - Закон №2129-IX) розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2, згідно якого тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

17.          Позивач також вважає, у даних правовідносинах судами не врахований висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 07 липня 2021 року у справі №9901/226/19.

18.          Так, Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання застосування передбаченого статтею 383 КАС України строку подання заяви, у постанові від 07 липня 2021 року у справі №9901/226/19 дійшла висновку, що суд не повинен тлумачити положення частини четвертої статті 383 КАС України у такий спосіб, щоб створювати перешкоди для забезпечення виконання рішення суду, і має бути в одній системі координат із принципом обов`язковості судового рішення.

19.          У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить Верховний Суд скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

20.          Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 січня 2025 року, визначено склад колегії суддів Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав: суддя-доповідач Берназюк Я.О., судді Чиркін С.М. та Шарапа В.М.

21.          У зв`язку з перебуванням судді Верховного Суду Шарапи В.М. у відпустці, який входить до складу постійної колегії суддів та з метою дотримання строків розгляду справи, на підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду Наталії Богданюк від 05 лютого 2025 року призначено повторний автоматизований розподіл.

22.          Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від                05 лютого 2025 року, визначено склад колегії суддів Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав: суддя-доповідач Берназюк Я.О., судді Єзеров А.А. та Чиркін С.М.

23.          Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у справі №200/7816/20-а.

24.          Електронну копію ухвали Верховного Суду доставлено в електронний кабінет Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 07 лютого 2025 року о 09:42, що підтверджується довідкою Верховного Суду про доставку електронного документа.

25.          Електронну копію ухвали Верховного Суду доставлено в електронний кабінет              Городовенко Е.Б. через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 07 лютого 2025 року о 09:42, що підтверджується довідкою Верховного Суду про доставку електронного документа.

26.          Копію ухвали Верховного Суду не було вручено Маріупольському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України Донецької області, оскільки пересилання поштових відправлень, що адресовані одержувачам населених пунктів Донецької області за поштовим індексом 87547, на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р та відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309 не здійснюється, про що складено довідку від 17 лютого 2025 року.

27.          Ухвалою Верховного Суду від 09 травня 2025 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами, без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 12 травня 2025 року.

28.          При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

Позиція інших учасників справи

29.          14 лютого 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернулося до Верховного Суду з відзивом на касаційну скаргу.

30.          У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначає, що у відповідь на запит Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області листом від 14 червня 2024 року         №04-16-06/2290 Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області повідомило, що виконавчий лист Донецького окружного адміністративного суду від             23 березня 2021 року у справі №200/7816/20-а про стягнення з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, на користь ОСОБА_1 в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Донецькій області обліковувалася заборгованість з виплати пенсії у розмірі 249682,26  грн за бюджетною програмою КПКВ 3504040 «Забезпечення виконання рішення суду, що гарантовані державою». Зазначений вище виконавчий документ було виконано 30 листопада 2021 року, грошові кошти у розмірі 249682,26  грн перераховані на рахунок стягувача. Разом з тим, приписами чинного законодавства на органи Державної казначейської служби України не покладено повноваження щодо здійснення нарахування компенсації втрати частини доходів.

31.          Відповідач вважає, що у рішенні суду справі №200/7816/20-а відсутнє зобов`язання щодо здійснення Пенсійним фондом України нарахування компенсації втрати частини доходів, а зазначено лише, що стягненню на користь ОСОБА_1 підлягає пенсія з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів.

32.          Таким чином, оскільки відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року у справі №200/7816/20-а на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по виплаті пенсії з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів, виконання зазначеної категорії судових рішень покладається на органи Державної казначейської служби України. Водночас, дані органи не наділені повноваженнями щодо нарахування такої компенсації.

33.          Разом з тим, оскільки згідно з вказаним судовим рішенням на Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не покладено зобов`язання здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів, відповідач теж позбавлений законних підстав для її нарахування та виплати.

34.          З метою вирішення зазначеного питання Головне управління звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі шляхом доповнення резолютивної частини судового рішення пунктом наступного змісту: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з липня 2016 року по день фактичної виплати заборгованості».

35.          Однак, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року у задоволенні заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі №200/7816/20-а відмовлено, оскільки на думку суду першої інстанції питання нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів вирішено судом у рішенні від 18 грудня 2020 року, а доводи Головного управління щодо відсутності можливості виконати зазначене судове рішення належним чином та у повному обсязі не заслуговують на увагу.

36.          Водночас ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року застосовано судовий контроль за виконанням судового рішення у справі №200/7816/20-а, в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії ОСОБА_1 за період з липня 2016 року по день фактичної виплати заборгованості та подати до Донецького окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року у справі №200/7816/20-а у двомісячний строк з дня набрання ухвалою законної сили.

37.          Зазначена ухвала оскаржена позивачем до суду апеляційної інстанції. 

38.          Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року у справі №200/7816/20-а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 

39.          Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року у справі №200/7816/20-а змінено шляхом викладення мотивувальної частини в редакції постанови від   28 серпня 2024 року.

Абзац другий резолютивної частини ухвали Донецького окружного адміністративного суду від  08 липня 2024 року змінено та після слова «протягом» замість « 2 (два) місяців» зазначено «одного місяця».

Абзац третій резолютивної частини ухвали Донецького окружного адміністративного суду від         08 липня 2024 року змінено шляхом доповнення після слова «нарахувати» фразою «та виплатити» та замість «у двомісячний строк», зазначити «у місячний строк».

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

40.          Отже, зобов`язання щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області фактично виникло після ухвалення постанови суду від 28 серпня 2024 року, яка набрала законної сили з дати її прийняття. З огляду на наведене, в картці судової справи №200/7816/20-а ІКІС ПФУ «Реєстр судових рішень» в графі «Дата винесення рішення суду» та графі «Дата набрання законної сили» зазначено 28 серпня 2024 року замість 18 грудня 2020 року та 05 березня 2021 року відповідно.

41.          Водночас, заборгованість з компенсаційних виплат, нарахована на виконання рішення суду у справі №200/7816/20-а, обліковується в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та включена до переліку отримувачів виплат. Проведення виплати компенсації не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань на відповідний бюджетний рік.

42.          Окрім того, зазначення в графі «Дата набрання законної сили» дати ухвалення постанови від 28 серпня 2024 року жодним чином не впливає на виконання рішення суду у даній справі, оскільки процедура судового контролю у справі №200/7816/20-а на теперішній час не завершена.

43.          З огляду на вищенаведене, відповідач вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області вжито всіх можливих в даному випадку та передбачених чинним законодавством і наданими функціональними повноваженнями заходів, спрямованих на виконання зобов`язань, зазначених у рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року у справі №200/7816/20-а.

44.          Враховуючи викладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області просить Верховний Суд касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у справі №200/7816/20-а залишити без змін.

45.          17 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Суду з відповіддю на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

46.          На спростування доводів відповідача ОСОБА_1 зазначає, що у даній справі рішення за яким встановлено судовий контроль набрало законної сили 05 березня 2021 року.

47.          Проте, як стало відомо позивачу, на обліку черговості виплати виконання рішення суду в ІКІС ПФУ «Реєстр судових рішень», Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в графі «Дата набрання законної сили» зазначено не 05 березня 2021 року (день набрання рішення суду законної сили), а дату 28 серпня 2024 року, що є помилковим.

48.          Вищевикладене боржник у відзиві на касаційну скаргу пояснює, що «зобов`язання щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у Головного управління фактично виникло після ухвалення постанови суду від 28 серпня 2024 року, яка набрала законної сили з дати її прийняття.».

49.          Позивач вважає вищевикладені обставини протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, адже постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня         2024 року у цій справі не є судовим рішенням прийнятим по суті позовних вимог, як помилково вважає боржник відштовхуючись від цієї дати. Вказана постанова апеляційного суду прийнята на стадії виконання рішення суду, тобто лише як судове рішення у формі судового контролю для ефективності його реального виконання, тобто не є таким на підставі якого рішення суду першої інстанції, ухвалене по суті спору, набуває законної сили.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка висновків суду апеляційної інстанції і доводів учасників справи

50.          Заслухавши суддю-доповідача, всебічно перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї та відповіді на відзив, дослідивши матеріали справи, Верховний Суд зазначає таке.

51.          Згідно з частиною першою статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

52.          Отже, захисту підлягає порушене право.

53.          Відповідно до частини першої статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

54.          Частиною четвертою статті 383 КАС України встановлено, що відповідну заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

55.          Суди першої та апеляційної інстанцій, повертаючи заяву ОСОБА_1 , виходили з того, що строк пред`явлення виконавчого листа у справі №200/7816/20-а (виданого 26 березня             2021 року) до виконання сплив 05 березня 2024 року. Відтак, на думку судів, заява, подана               25 листопада 2024 року, є такою, що подана з пропуском встановлених процесуальних строків.

56.          Колегія суддів Верховного Суду не погоджується з такими висновками судів першої і апеляційної інстанцій з огляду на таке.

57.          Скаржник у касаційній скарзі обґрунтовано посилається на положення пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII, яким зазначений розділ доповнено Законом №2129-IX.

58.          Положеннями пункту 10-2 розділу XIII Закону №1404-VIII визначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, строки, визначені цим Законом, перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

59.          Частиною першою статті 12 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. 

60.          З огляду на внесені положеннями Законом №2129-IX зміни, перебіг трирічного строку переривається на період дії воєнного стану.

61.          Оскільки частина четверта статті 383 КАС України встановлює кінцевий строк подання заяви про судовий контроль у прив`язці саме до строку пред`явлення виконавчого листа, то обсяг дії цієї процесуальної норми залежить від тривалості строку виконання. Відтак, положення пункту 10-2, як спеціальної норми виконавчого законодавства, повинно застосовуватись у системному зв`язку з адміністративно-процесуальною нормою, що опосередковано на нього спирається. Інше тлумачення нівелювало б можливість реалізації права особи на судовий контроль за виконанням судового рішення під час воєнного стану.

62.          Оскільки воєнний стан в Україні триває, строк пред`явлення виконавчого листа у справі №200/7816/20-а, який мав би закінчитися 05 березня 2024 року, на момент звернення скаржника із заявою в порядку статті 383 КАС України фактично не сплив. Це означає, що можливість звернутися із заявою в порядку статті 383 КАС України зберігається протягом усього періоду дії воєнного стану та відповідного переривання строку пред`явлення виконавчого листа, за умови дотримання десятиденного строку з моменту, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

63.          Верховний Суд звертає увагу, що хоча рішення суду від 18 грудня 2020 року було частково виконане у 2021 році (щодо основного боргу), питання щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів залишалося невиконаним, що дає підстави вважати це окремим і триваючим зобов`язанням.

64.          Суди попередніх інстанцій не врахували вказану імперативну норму Закону №1404-VIII та не надали належної правової оцінки відповідним доводам скаржника, що призвело до помилкового висновку про пропуск строку для подання заяви про судовий контроль.

65.          Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2021 року у справі №9901/226/19, аналізуючи положення статті 383 КАС України, наголосила (пункти 17, 18, 22), що день, з якого починається перебіг строку оскарження, не є статичним, а залежить від конкретних умов виконання судового рішення та поведінки суб`єктів виконавчого провадження. Суд не повинен тлумачити положення частини четвертої статті 383 КАС України у спосіб, що створює перешкоди для забезпечення виконання рішення суду, та має діяти узгоджено з принципом обов`язковості судового рішення. Також зазначено, що особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ініціювати окремі процедури для його виконання, оскільки це є обов`язком державних органів.

66.          Більше того, повернення заяви про судовий контроль з формальних підстав, особливо в умовах очевидного тривалого невиконання судового рішення в певній частині та з урахуванням правового режиму воєнного стану, який об`єктивно ускладнює захист прав, суперечить самій суті та меті інституту судового контролю, передбаченого статтею 383 КАС України. Цей інститут спрямований саме на забезпечення ефективності правосуддя та спонукання відповідача - суб`єкта владних повноважень до реального виконання судового акту, а не на створення додаткових перешкод для позивача у відновленні його порушених прав, підтверджених судовим рішенням.

67.          У цій справі скаржник вказує на триваючу, на її думку, протиправну бездіяльність відповідача щодо виконання судового рішення в частині нарахування та виплати компенсації, а також на неправомірне, на її думку, відображення відповідачем дати набрання рішенням законної сили у внутрішніх реєстрах. 

68.          Ці обставини, а також дії скаржника, що свідчать про її активну позицію щодо захисту своїх прав (наприклад, звернення, запити тощо), мали бути враховані судами при встановленні фактичних обставин справи, зокрема, для визначення моменту, коли скаржник дізналася або могла дізнатися про ймовірні порушення з боку відповідача, що є ключовим для правильного застосування частини четвертої статті 383 КАС України.

69.          Таким чином, суди не дослідили належним чином момент, коли скаржник дізналася або повинна була дізнатися про конкретні порушення, які стали підставою для звернення із заявою від 25 листопада 2024 року, та не врахували можливий триваючий характер порушення щодо невиплати компенсації, що безпосередньо впливає на визначення початку перебігу десятиденного строку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

70.          Відповідно до частини першої статті 353 КАС України, підставою для скасування ухвал судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

71.          З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що суди першої і апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права (частини четвертої статті 383 КАС України) та не врахували положення пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII. Це призвело до передчасного висновку про пропуск строку звернення із заявою та, як наслідок, до незаконного повернення заяви скаржнику, що створило перешкоди для доступу до правосуддя на стадії встановлення судового контролю за виконанням рішення.

72.          Суду першої інстанції належить врахувати висновки, викладені в цій постанові, зокрема щодо застосування пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII при обчисленні строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та, відповідно, строку звернення із заявою в порядку статті 383 КАС України. Суду слід виходити з того, що в умовах дії воєнного стану та переривання строків згідно із Законом №1404-VIII, день завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, зазначений у частині четвертій статті 383 КАС України, фактично відтерміновується до дня припинення або скасування воєнного стану, і саме цей відтермінований строк є граничним для подання відповідної заяви, за умови дотримання десятиденного строку з моменту обізнаності про порушення.

73.          Також слід надати належну оцінку доводам заявника щодо моменту, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав у контексті конкретних дій чи бездіяльності відповідача, що оскаржуються. При цьому суду першої інстанції необхідно окремо дослідити та встановити момент обізнаності скаржника (або момент, коли вона повинна була дізнатися) стосовно кожного виду порушень, на які вона посилається, зокрема, щодо невиплати компенсації та щодо невірного відображення дати набрання рішенням законної сили в реєстрах відповідача, оскільки ці моменти можуть не співпадати та мати різне значення для обчислення строку звернення, передбаченого частиною четвертою статті 383 КАС України.

74.          За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що при ухваленні рішень, суди першої апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права, що є підставою для їх скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 345, 353, 355, 356 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Я.О. Берназюк

Судді                                                                                                    А.А. Єзеров

                                                                                                    С.М. Чиркін