ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2025 р. 	Справа № 440/6901/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 (суддя Сич С.С.; м. Полтава) по справі № 440/6901/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
10 лютого 2025 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ніколенка С.В., у якій державний виконавець просить змінити спосіб і порядок виконання рішення суду, на підставі якого Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 440/6901/24 від 31.10.2024, виданий Полтавським окружним адміністративним судом, щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 20 березня 2024 року без обмеження максимальним розміром пенсії з урахуванням проведених виплат, на “стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області недоотриманої заборгованості по пенсії у 231653,90 грн”.
В обґрунтування заяви державним виконавцем зазначено, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.07.2024 у справі № 440/6901/24, що набрало законної сили, залишилося невиконаним в частині виплати коштів, виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні в органі державної виконавчої служби більше двох місяців, виплата доплати пенсії за рішенням суду у розмірі 231653,90 грн., що виникла внаслідок перерахунку пенсії, боржником не здійснена. Вказує, що оскільки суб`єктом владних повноважень не виконано судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням, наявна самостійна підстава, визначена частиною 3 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України, для зміни способу і порядку виконання цього судового рішення шляхом стягнення з суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
17 лютого 2025 року до суду надійшли заперечення боржника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на заяву державного виконавця, у яких зазначено, що на виконання рішення суду боржником здійснено нарахування пенсії за період з 20.03.2024 по 09.10.2024, виходячи з розміру пенсійної виплати 58302,13 грн., та за період з 20.03.2024 по 09.10.2024 позивачу нараховано доплату в сумі 231653,90 грн., виплату якої не здійснено через відсутність коштів. Вказує, що своєю заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду заявник змінює рішення суду по суті та спосіб захисту, що є неможливим, оскільки судове рішення має бути незмінним. При цьому невиконання відповідачем судового зобов`язання в частині виплати коштів через відсутність відповідних бюджетних призначень в розумінні ч.3 ст.378 КАС України, на думку боржника, не свідчить про неможливість виконання судового рішення та не може бути вагомою причиною для зміни способу і порядку його виконання, оскільки ця виплата буде виконана при надходженні коштів з Державного бюджету України. Зазначає, що аналогічна правова позиція при вирішенні спорів цієї категорії була   висловлена Верховним Судом України у постановах від 11.11.2014 року (справи №21-394а14, №21-475а14), від 25.11.2014 року (справа №21-506а14), від 13.01.2015 року (справа №21-604а14), від 17.02.2015 року (справа №21-622а14) та Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 року (справа № 713/1062/17), від 10.07.2018 (справа №490/9519/16-а).
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року   відмовлено у задоволенні заяви головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ніколенка С.В. про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі №440/6901/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції не погодилось з ухвалою суду першої інстанції та подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 скасувати.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги скаржник зазначає, що звернення до суду є обов`язком державного виконавця у зазначеній категорії справ та такий обов`язок виникає через два місяці з дня відкриття виконавчого провадження за умови, що рішення суду не виконане, а стягувач не чинить перешкоди провадженню виконавчих дій. Вказує, що державним виконавцем використовуються всі наявні інструменти вживаються передбачені чинним законодавством (в тому числі щодо зміни способу і порядку виконання рішення суду) з метою фактичного виконання виконавчого документа у повному обсязі. Просить врахувати той факт, що Головним управлінням пенсійного фонду України в Полтавській області згідно відповіді від 03.12.2024 здійснено нарахування ОСОБА_1 пенсії з 20 березня 2024 року по 09 жовтня 2024 року (до дати набрання законної сили судовим рішенням). У разі незгоди стягувача з правильністю складеної довідки, він має право звернутися в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області порушені права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Відомості про незгоду стягувача ОСОБА_1 з перерахунком до Відділу не надходили.
Позивач та відповідач не реалізували своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 312 КАС України, за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з таких підстав. 
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області яка полягає у не проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024 №2-р(ІІ)/2024 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 20.03.2024 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.07.2024 у справі №440/6901/24, що залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2024 у справі №440/6901/24, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обмеження з 20 березня 2024 року пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 20 березня 2024 року без обмеження максимальним розміром пенсії з урахуванням проведених виплат.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.07.2024 у справі № 440/6901/24 набрало законної сили 10.10.2024.
31 жовтня 2024 року Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №440/6901/24 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 20 березня 2024 року без обмеження максимальним розміром пенсії з урахуванням проведених виплат.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пецяк Л.В. від 12 листопада 2024 року ВП№76535221 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №440/6901/24, виданого Полтавським окружним адміністративним судом 31 жовтня 2024 року.
Листом від 03.12.2024 № 1600-0308-5/88085 ГУПФУ в Полтавській області повідомило відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області про те, що рішенням Головного управління від 13.11.2024 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення суду по справі № 440/6901/24. Відомості щодо стягувача ОСОБА_1 внесені до реєстру судових рішень. Нарахована заборгованість в розмірі 231653,90 грн за період з 20.03.2024 по 09.10.2024 облікована в Пенсійному фонді України та підлягає виплаті в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України /а.с. 110/. 
Враховуючи, що виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні в органі державної виконавчої служби більше двох місяців, а виплата доплати пенсії за рішенням суду у розмірі 231653,90 грн., що виникла внаслідок перерахунку пенсії, боржником не здійснена, державний виконавець звернувся до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
Відмовляючи в задоволенні заяви державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що перерахунок пенсії позивача за період з 20.03.2024 лише по дату 09.10.2024 не ґрунтується на вимогах законодавства та не підтверджує належне виконання рішення суду в частині нарахування ОСОБА_1 пенсії.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що зміна способу і порядку виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду рішення   від 16.07.2024 у справі №440/6901/24, про яке просить державний виконавець, на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області недоотриманої заборгованості по пенсії в сумі 231653,90 грн, що розрахована боржником за період з 20.03.2024 по 09.10.2024, призведе до неповного виконання рішення суду та унеможливить у подальшому виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду рішення від 16.07.2024 у справі №440/6901/24   в повному обсязі.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до   статті 129-1 Конституції України   суд ухвалює рішення іменем України;   судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному   законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі по тексту - Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 2 статті 6 Закону №1404-VIII передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Згідно з частиною 3 статті 33 Закону №1404-VIII за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з державних органів регулюється Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Приписами статті 7 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.
Отже, звернення до суду є обов`язком державного виконавця у зазначеній категорії справ та такий обов`язок виникає через два місяці з дня відкриття виконавчого провадження за умови, що рішення суду не виконане, а стягувач не чинить перешкоди провадженню виконавчих дій.
Порядок та підстави зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовані статтею 378 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до приписів частин 1-3 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 21.11.2024 №4094-IX, який набрав чинності 19.12.2024) за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
Отже, з 19.12.2024 статтю 378 Кодексу адміністративного судочинства України доповнено самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання судового рішення, а саме: невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо, серед іншого, обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, протягом двох місяців з дня набрання таким рішенням законної сили; при чому зміна способу і порядку виконання такого судового рішення відбувається шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
У цій категорії справ зміна способу і порядку виконання рішення можлива шляхом зміни "зобов`язання здійснити перерахунок та провести виплати за перерахованою пенсією" на "стягнення коштів із державного органу – боржника".
Із матеріалів справи судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснено перерахунок пенсії позивача за період з 20.03.2024 по 09.10.2024 без обмеження максимальним розміром пенсії із визначенням розміру пенсії у сумі 58302,13 грн., натомість з 10.10.2024 встановлено розмір пенсії з обмеженням - 23610 грн., що підтверджується рішенням Лубенського об`єднаного управління ПФУ ГУ ПФУ в Полтавській області №916300141470 від 15.11.2024 /а.с. 122/.
У свою чергу, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду рішення від 16.07.2024 у справі №440/6901/24, яке набрало законної сили 10.10.2024, не визначено кінцевої дати періоду, протягом якого відповідачу необхідно здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії без обмеження максимальним розміром, що свідчить про те, що здійснення таких виплат повинно продовжуватись до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд ухвалюючи рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення позивача.
Відтак, перерахунок пенсії позивача за період з 20.03.2024 лише по дату 09.10.2024, тобто до дати набрання законної сили рішенням у цій справі, не ґрунтується на вимогах законодавства та не підтверджує належне виконання рішення суду в частині нарахування ОСОБА_1 пенсії.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що рішення суду від 16.07.2024 не виконано ГУПФУ в Полтавській області не тільки в частині виплати ОСОБА_1 пенсії з 20 березня 2024 року без обмеження максимальним розміром, але й в частині її нарахування.
Статтею 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 р. №3-рп/2003).
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
За встановлених судом обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зміна способу і порядку виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду рішення від 16.07.2024 у справі №440/6901/24, про яке просить державний виконавець, на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області недоотриманої заборгованості по пенсії в сумі 231653,90 грн, що розрахована боржником за період з 20.03.2024 по 09.10.2024, призведе до неповного виконання рішення суду та унеможливить у подальшому його виконання в повному обсязі.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що   заява   про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі № 440/6901/24 подана державним виконавцем до суду передчасно, тому у її задоволенні належить відмовити.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - залишити без задоволення.
Ухвалу  Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 по справі № 440/6901/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	Я.М. Макаренко    Т.С. Перцова