Номер провадження: 33/813/903/25
Номер справи місцевого суду: 522/4401/24 
Головуючий у першій інстанції Лагода  К. О. 
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.04.2025 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,
за участю:
секретаря Козлової В.А.,
захисника ОСОБА_1 – адвоката Бакуліна Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Бакулін Дмитро Олександрович, на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
Зазначеною постановою
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також стягнуто з нього на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Відповідно до адміністративних матеріалів, 23 лютого 2024 року, о 10 годині 48 хвилин, ОСОБА_2 , в порушення п.2.9а Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), керував автомобілем «Honda Clarity», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Cтаропортофранківській, 40/42 у м. Одесі, в стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря нарколога та підтверджується висновком КНП «ООМЦПЗ» ООР №000603.
Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2025 року про визнання винним і притягнення  ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.93-97).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 03.03.2025 року  ОСОБА_2 ,  в інтересах якого діє адвокат Бакулін Д.О.,подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.102-112).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Частиною 7 ст.294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п.2.9 (а) ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення заснований на зібраних по справі доказах, а саме на:
- протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 732864 від 05.03.2024 р. (а.с. 1);
- довідці УПП в Одеській області про отримання ОСОБА_1 21.03.2023р. посвідчення водія з терміном дії по 21.03.2053 р. (а.с. 2);
- висновку КНП «ООМЦПЗ`ООР №000603 про те, що ОСОБА_1 23.02.2024 р. станом на 11 годину 00 хвилин перебуває у стані наркотичного сп`яніння (а.с. 4);
- повідомленні про запрошення  ОСОБА_1  до підрозділу патрульної поліції 05.03.2024 року (а.с. 5); 
- відеозаписами з нагрудного відео реєстратора № 474606, 473748, 471500, яке було долучено до матеріалів справи та оглянуто у присутності сторони захисту в судовому засіданні (а.с. 6).

Однак, апеляційний суд лише частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод право кожного обвинуваченого на переклад мовою, якою володіє особа, розглядається як невід`ємна складова права на захист (параграф 3 ст.6 Конвенції).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) має усталену практику щодо розгляду справ із дотриманням права на допомогу перекладача як однієї зі складових прав обвинуваченого на захист у контексті дотримання права на справедливий судовий розгляд, що зафіксовано у декількох рішеннях цього Суду, зокрема: «В контексті права на справедливий судовий розгляд, гарантованого ст.6-3, підпункт (е), означає, що обвинувачений, який не розуміє мови, що використовується, або не розмовляє на ній, має право на безоплатну допомогу перекладача для письмового або усного перекладу всіх документів чи заяв по порушеній проти нього справі, що необхідні йому для розуміння того, що відбувається, та гарантувати його права» (Справа «Шабельник проти України», рішення від 19 лютого 2009 року).
Відповідно до пункту 12 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затверджену наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 листопада 2015 року №1376, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2015 року за №1496/27941 (далі - Інструкція №1376), особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення та пояснення по суті адміністративного правопорушення, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови підписати його. У разі, якщо особа, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, не володіє українською мовою, протокол про адміністративне правопорушення складається за участю перекладача.
Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 , щодо якого складено протокол про адміністративне правопорушення, є громадянином Грузії.
У матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 володіє українською мовою, якою було складено протокол про адміністративне правопорушення, і, відповідно, останній мав можливість з ним ознайомитись, розуміти обставини, викладені в ньому, та відповідно викладати свої зауваження чи заперечення, заявляти відповідні клопотання.

Згідно зі ст. 274 КУпАП, перекладач призначається органом (посадовою особою), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення.

Жодних відомостей про участь перекладача під час складання даного протоколу - не зазначено. Відомості про те, що особа, що притягається до відповідальності, розуміє українську мову та послуги перекладача їй не потрібні, надані суду матеріали не містять.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.

Отже, під час складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 було істотно порушено та обмежено його процесуальні права, не виконано вимог щодо залучення перекладача під час складення протоколу та не були належним чином роз`яснені його права та обов`язки, в тому числі, гарантоване право користуватись юридичною допомогою захисника та інші істотні права, що передбачені ст. 268 КУпАП.

Враховуючи всі ці обставини, і забезпечуючи право ОСОБА_1 на участь в судовому засіданні, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 27.01.2025 року по даній справі було призначено перекладача з української мови на російську або вірменську мови (а.с.53-55).
Перекладач ОСОБА_3 приймала участь у розгляді справи як перекладач з української мови на грузинську, рівно як і правопорушник ОСОБА_1 та захисник ОСОБА_1 – адвокат Бакулін Д.О. (а.с.60, 64).

Разом з тим, ні захисник ОСОБА_1 – адвокат Бакулін Д.О., ні перекладач з української мови на грузинську мову не приймали участі в судовому засіданні, в якому була прийнята оскаржувана постанова суду, тобто 21.02.2025 року (а.с. 93-97).
Зазначені обставини свідчать про порушення прав ОСОБА_1 на свій захист і на забезпечення перекладача в адміністративній справі з української мови на грузинську мову і про необхідність скасування оскаржуваної постанови суду.

У відповідності до п.43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суд першої інстанції неодноразово відкладав розгляд справи з різних підстав протягом майже року, що призвело до того, що на даний час апеляційний суд позбавлений можливості вирішувати питання про винність або невинність ОСОБА_4 у вчинення інкримінованого йому правопорушення, оскільки строки притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 130 КУпАП закінчились ще 23.02.2025 року.
При цьому, Одеський апеляційний суд враховує той факт, що згідно вимог п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

Такого висновку апеляційний суд дійшов, виходячи з того, що з матеріалів справи вбачається, що дії ОСОБА_1 кваліфіковані поліцією як правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП, мали місце 23.02.2024 року.
Оскільки адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ст. 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення, то з урахуванням того, що визначений ст. 38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення на час розгляду справи апеляційним судом закінчився, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості вирішувати питання про винуватість або невинуватість ОСОБА_4 .

При вирішенні питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням на момент розгляду такої справи строків накладення адміністративного стягнення, визначених ст. 38 КУпАП, необхідно враховувати положення ст. 6 Конституції України, згідно з якою органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.
Разом з тим, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не містить положень щодо обов`язку суду встановлювати обставини вчинення адміністративного правопорушення та наявність вини особи у його вчиненні у разі спливу строків притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Тлумачення вказаної норми права дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (ст. 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.
Крім того, згідно узагальненого науково-консультативного висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України від 07.11.2017 року, під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 38 КУпАП вина особи не встановлюється. Вказаний висновок обґрунтовано тим, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття їх в одній постанові свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції. За правилами ст. 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Апеляційним судом також враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року (справа №308/8763/15-а), згідно з якою п. 7 ч. 1ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.

Крім того, слід зазначити, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Грабчук проти України» від 26 вересня 2006 року вказано, що у разі закриття провадження по справі, питання про доведеність вини особи не вирішується.

Зважаючи на викладене, та враховуючи те, що на час розгляду справи апеляційним судом закінчився строк, передбачений ст. 38 КУпАП, то згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ст. 130 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку із закінченням строку, передбаченого ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не розглянув відводів головуючому у справ судді, є безпідставними, оскільки спростовуються наявними у справі постановами суду з цих підстав (а.с.42, 77).
Також матеріалами справи спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про те, що працівники поліції здійснили провокацію вчинення правопорушення 
 
ОСОБА_5 задоволення апеляційної скарги полягає у тому, що не всі її доводи стали підставою для скасування оскаржуваної постанови суду.

Керуючись п.7 ч.1 ст. 247, ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Бакулін Дмитро Олександрович, задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2025 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративне провадження відносно ОСОБА_6 закрити, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                        С.М. Сегеда