ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/16304/24                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 травня 2025 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:                                                                           
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів:                    Кузьмишиної О.М., Штульман І.В.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця, 

В С Т А Н О В И В:
13 квітня 2024 року до Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про:
- визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця ВП НОМЕР_1 від 05 січня 2024 року про стягнення виконавчого збору в розміру 24 000 грн;
          -  визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця постанови ВП НОМЕР_2 від 10 січня 2024 року про відкриття виконавчого провадження.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року позовну заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишено без руху та встановлено позивачу 5-денний строк з дня вручення такої ухвали на усунення недоліків шляхом подання до суду платіжного документа про сплату судового збору за подання позову з майновими вимогами на загальну суму у розмірі 3028,00 грн (24 000,00 х 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та одну вимогу немайнового характеру 3028,00 грн.
10 травня 2024 року представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подано заяву про усунення недоліків, до якої останнім долучено платіжну інструкцію про сплату судового збору в розмірі 3028,00 грн. Вказана заява отримана судом першої інстанції 18 червня 2024 року.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року позовну заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця повернуто позивачеві, оскільки останній не у повному обсязі усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений для цього строк.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що точна сума судового збору яка підлягала до сплати, а саме сума в розмірі 6056,00 грн, всупереч частині 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, формально не була зазначена в ухвалі про залишення позовної заяви без руху. Виходячи із фактичних обставин, позивач частково виконав вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху та оплатив судовий збір за подання позову, про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 05 січня 2024 року ВП НОМЕР_1. Зауважує, що інша вимога про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження є похідною від первинної вимоги. Вважає, що суд першої інстанції проявив надмірний формалізм, а недоліки що частково не були усуненні не є настільки суттєвими, а їх виправлення є можливим на стадії судового провадження, тобто після відкриття провадження у справі.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2024 року та 22 квітня 2025 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.  
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з частиною 2 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до ч.ч.1 та 2 статті169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, установлених ст. ст. 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Згідно із п. 1 ч. 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо останній не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Таким чином, необхідною умовою для повернення позивачу поданої ним позовної заяви на підставі ч. 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, є наявність одночасної сукупності наступних умов: 1) позовна заява залишена ухвалою суду без руху із визначенням її конкретних недоліків відповідно до вимог ст.160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України; 2) позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, визначений судом.
Отже, ухвала про залишення апеляційної скарги без руху має містити не лише виявлені недоліки, але й спосіб їх усунення. Невиконання належним чином вмотивованої ухвали у спосіб визначений судом тягне за собою наслідок у вигляді повернення такої скарги.
Як вбачається із змісту ухвали Київського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року про залишення позовної зави без руху, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем заявлено дві позовні вимоги, оскільки позивач оскаржує дві постанови державного виконавця та визначив належну до сплати суму судового збору - 6056,00 грн (одна вимога майнового характеру на загальну суму у розмірі 3028,00 грн (24 000,00 х 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та одна вимога немайнового характеру 3028,00 грн).
У контексті наведеного судова колегія критично оцінює твердження апелянта про те, що сума судового збору в розмірі 6056,00 грн формально не була зазначена в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.
Таким чином, додана позивачем платіжна інструкція про сплату судового збору № 1270 від 06 травня 2024 року в розмірі 3028,00 грн не свідчить про сплату судового збору у належному розмірі.
Апелянт в апеляційній скарзі визнає, що він частково виконав вимоги ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху та сплатив судовий збір за подання позову про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 05 січня 2024 року ВП НОМЕР_1. 
Разом з тим зазначає, що інша вимога про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 січня 2024 року є похідною від первинної вимоги.
У контексті наведеного судова колегія зазначає наступне.
Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби врегульований    статтею 74 Закону України "Про виконавче провадження"    (далі - Закон № 1404-VIII).
Згідно зі    статтею 1 Закону № 1404-VІІІ    виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього    Закону    підлягають примусовому виконанню.
За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є окремими виконавчими документами.
Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.
Отже, постанова про відкриття виконавчого провадження є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню та відповідно самостійному оскарженню.
З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до цілком обґрунтованого висновку, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб судовий збір за звернення до суду з даним позовом сплачено не у повному обсязі.
Враховуючи, що ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху містить визначення чіткої суми, яку позивачу слід сплатити за подання даного позову, а додана до клопотання платіжна інструкція № 1270 від 06 травня 2024 року не свідчить про сплату судового збору у належному розмірі, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позов підлягає поверненню позивачу, оскільки ним не виконано вимоги ухвали суду про залишення позову без руху.
Надаючи оцінку доводам апелянта про обмеження його у доступі до правосуддя шляхом вимоги про сплату судового збору за подання адміністративного позову колегія суддів зазначає наступне.
Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14 травня 1981 року № R (81) 7: "В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (пп. 12 п. D).
Колегія суддів звертає увагу, що сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.
Разом з тим, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" право на суд не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.
Враховуючи вимоги наведених правових норм, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, дотримався норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як наслідок, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 283, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя доповідач:                                            В.Ю. Ключкович

Судді:                                                             О.М. Кузьмишина 

                                                                       І.В. Штульман