ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1495/25 Справа № 212/7370/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ведяшкіна  Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року                                                         м. Кривий Ріг
справа № 212/7370/23 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач  ОСОБА_1 
відповідач  ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року, яке ухвалено суддею Ведяшкіною Ю.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 23 жовтня 2024 року, 

УСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Покровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту батьківства. 
В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що позивач тривалий час проживав однією сім`єю без реєстрації  шлюбу з  ОСОБА_2 , в квартирах, які винаймали.  ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька – ОСОБА_4 , але в свідоцтві про народження батько дитини вказаний у відповідності до ст. 135 СК України (за вказівкою матері). Позивач визнає своє батьківство щодо дочки, приймає активну участь у її вихованні, дбає про неї, утримує матеріально. Донька з серпня 2018 року по березень 2022 року проживала з ним в належній йому квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де також проживали його батьки, але його батько ОСОБА_5 помер в 2020 році а матір ОСОБА_6 померла в 2021 році, які за життя називали ОСОБА_7 онукою, а вона їх називала «бабусею» та «дідусем», а його називає батьком. Відповідач відмовляється з`явитись до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану, з метою внесення відповідних змін щодо батька дитини.
На підставі наведенного вище позивач просив суд встановити факт батьківства, а саме, що громадянин України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, є батьком дитини – громадянки України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка народилася в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області. Внести зміни в книзі реєстрації актових записів про народження дитини громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 256 від 02 березня 2011 року, в графі «батько» замість « ОСОБА_8 », вказати, що батьком дитини є – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, народився в місті Кривому Розі Дніпропетровської області.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року в задоволені позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на сьогодні ДНК – тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Разом з тим, суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про те, що відповідач не була належним чином повідомлена про необхідність з`явитися з дитиною для проведення експертизи, оскільки повідомлення про необхідність з`явитись до експертної установи поверталися до суду з тих підстав що відповідач не хотіла їх отримувати. Крім того відповідача по справі про необхідність з`явитися до експертної установи повідомляв секретар судового засідання, однак відповідач в категоричній формі відмовлялась з`являтися до суду. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині – залишенню без змін, з наступних підстав.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження сформованого станом на 08 грудня 2023 року, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 02 березня 2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області складено актовий запис № 256, в якому матір`ю дитини зазначена ОСОБА_2 , а відомості про батька за заявою матері № 23 від 02 березня 2011 року, внесені у відповідності до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.35-36), та відповідно 02 березня 2011 року видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).
Сторони у справі проживають окремо, так позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачка ОСОБА_2 разом з дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_2 . 
Згідно наданої позивачем довідки від 14 вересня 2023 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом по мобілізації з 22 березня 2022 року у військовій частині в Київській області (а.с.8).
Згідно наданого позивачем Акту від 25 вересня 2023 року (а.с.7), в період з серпня 2018 року по березень 2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала за адресою: АДРЕСА_1 з своїм батьком ОСОБА_1 та його батьками ОСОБА_5 (який помер у 2020 році) і ОСОБА_6 (яка померла у 2021 році). ОСОБА_1 належним чином виконував батьківські обов`язки, піклувався про здоров`я дитини, про духовний і фізичний розвиток, забезпечував фінансова, а з березня 2022 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі (а.с.7).
Згідно характеристики з місця навчання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка навчається в Криворізькій гімназії № 26 Криворізької міської ради, дитина забезпечена необхідним шкільним приладдям, має можливість підключатися до онлайн уроків, виховується в багатодітній сім`ї (троє дітей). Одинока мати, ОСОБА_2 , не працює, успіхами доньки не цікавиться, за весь період навчання не відвідала жодних батьківських зборів, часто догляд за своїми меншими дітьми перекладає на ОСОБА_7 . Активну участь у житті дитини (з відома матері) бере її біологічний батько, ОСОБА_1 , який постійно опікується дитиною, утримує матеріально, забезпечує технічними засобами для навчання, піклується, має доброзичливі довірливі стосунки з донькою, цікавиться її успіхами та життям, підтримує постійний зв`язок з навчальним закладом. Родина ОСОБА_9 перебуває на контролі в навчальному закладі та КМЦ СССДМ як така, що опинилася в складних життєвих обставинах з причини безвідповідального ставлення матері до власних дітей та виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.59).
Звертаючись до суду з позовом про встановлення батьківства, позивач посилався на те, що він визнає своє батьківство щодо дочки, приймає активну участь у її вихованні, дбає про неї, утримує матеріально.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду будь-яких доказів (відомостей), що засвідчують походження дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , саме від нього, оскільки надані позивачем письмові докази не містять відомостей про те, що на момент зачаття дитини він проживав разом з матір`ю дитини або підтримував з нею зв`язок, та або зустрічав матір разом з дитиною з пологового відділення та визнавав своє батьківство перед родичами, близькими людьми чи друзями.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом. 
Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.
Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Відповідно до ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Якщо заява про визнання себе батьком дитини подана неповнолітнім, орган державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього про запис його батьком дитини. У разі якщо повідомити батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього неможливо, орган державної реєстрації актів цивільного стану повинен повідомити орган опіки та піклування про запис неповнолітнього батьком дитини.
Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені.
Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Відповідно до тю 134 СК України , на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь – який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, позивачем у справі не надано суду будь-яких доказів (відомостей), що засвідчують походження дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , саме від нього, оскільки надані позивачем письмові докази не містять відомостей про те, що на момент зачаття дитини він проживав разом з матір`ю дитини або підтримував з нею зв`язок, та або зустрічав матір разом з дитиною з пологового відділення та визнавав своє батьківство перед родичами, близькими людьми чи друзями.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем заявлено позовні вимоги не про встановлення батьківства, а про встановлення факту батьківства, що суперечить вимогам СК України, оскільки встановлення факту батьківства чинним СК України передбачено тільки в разі звернення відповідної особи до суду із позовом після смерті чоловіка, факт батьківства якого встановлюється (ст. 130 СК України), тобто позивачем не вірно обрано спосіб захисту. 
Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що відповідач не була належним чином повідомлена про необхідність з`явитися з дитиною для проведення експертизи, оскільки повідомлення про необхідність з`явитись до експертної установи поверталися до суду з тих підстав що відповідач не хотіла їх отримувати та крім того відповідача по справі про необхідність з`явитися до експертної установи повідомляв секретар судового засідання, однак відповідач в категоричній формі відмовлялась з`являтися до суду, так як дійсно у відповідності до ст. 109 ЦПК України, у зв`язку з ухиленням відповідачки від участі у проведенні експертизи, суд має визнати факт батьківства позивача без проведення експертизи Разом з тим, враховуючи, що суд не мав переконливих відомостей про те, що відповідачка ухиляється від участі в експертизі, застосуваня наслідів ст. 109 ЦПК України в даному випадку є неможливим. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повідомлення відповідача про необхідність з`явитися до експертної установи, як то доказів направлення відповідачу повідомлення експертної установи, доказів повідомлення секретарем судового засідання відповідача про необхідність з`явитися до експертної установи.
Наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повне судове рішення складено 25 квітня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: