КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 квітня 2025 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 754/13478/24                       
номер провадження №22-ц/824/6567/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» Сечка Сергія Володимировича
на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 листопада 2024 року /суддя Коваленко І.І./
 у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Позивач, ПРАТ «Страхова компанія «АРКС», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 21 171,73 грн.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПРАТ «СК «АРКС» 8 618,26 грн страхового відшкодування та 1 232,59 грн судового збору. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення сплаченого страхового відшкодування в розмірі 12553,47 грн відмовлено /а.с. 60-65/.
Не погодившись із рішенням, представник позивача, Сечко С.В., подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Апелянт указував, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми права. Зазначав, що відповідач, ОСОБА_1 , був винуватцем дорожньо-транспортної пригоди 30 червня 2022 року, що підтверджувалося постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року у справі №760/8494/22. Позивач виплатив страхове відшкодування в розмірі 75 320,82 грн на користь ТОВ «АВТОХАУС ВІПОС» за ремонт автомобіля потерпілої, ОСОБА_2 , на підставі договору страхування №48424а1ка від 18 вересня 2021 року, що включало 12 553,47 грн ПДВ. Страхова компанія АТ «ПРОСТО-страхування», яка страхувала відповідальність відповідача за полісом № 209178870, відшкодувала позивачу лише 54 149,09 грн, а решту (21 171,73 грн) позивач стягував із ОСОБА_1 як різницю між фактичною шкодою та страховою виплатою. Апелянт стверджував, що суд помилково відмовив у стягненні 12 553,47 грн ПДВ, вважаючи, що виплата здійснена не платнику ПДВ, хоча ТОВ «АВТОХАУС ВІПОС» є платником податку, а ПДВ був включений у рахунок-фактуру № АХВ-003153 від 01 липня 2022 року.
ОСОБА_1 про розгляд справи в порядку письмового провадження поінформований належним чином, з відзивом на апеляційну скаргу до суду не звертався.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з            відмовою у задоволенні позову, на підставі наступного.
Судом встановлено, що 30 червня 2022 року о 10:20 у м. Києві по вул. Академіка Стражеска сталася ДТП за участю автомобіля «Volkswagen» (реєстр. № НОМЕР_1 ), яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля «Citroen» (реєстр. № НОМЕР_2 ), яким керувала ОСОБА_2 . 
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року у справі № 760/8494/22 ОСОБА_1 визнали винним за ст. 124 КУпАП /а.с. 15/. 
На момент ДТП майнові інтереси власника автомобіля «Citroen» були застраховані в ПРАТ «СК «АРКС» за договором № 48424а1ка від 18 вересня 2021 року /а.с. 19/, а цивільна відповідальність ОСОБА_1 - в АТ «ПРОСТО-страхування» за полісом № 209178870 /а.с. 25/. 
Позивач виплатив 75 320,82 грн ТОВ «АВТОХАУС ВІПОС» за ремонт автомобіля потерпілої на підставі акту огляду № 1.003.22.0010755, рахунку-фактури № АХВ-003153 від 01 липня 2022 року, ремонтної калькуляції № 1.003.22.0 від 02 серпня 2022 року та страхового акту № ARX3334218 від 16 серпня 2022 року, що підтверджувалося платіжним дорученням № 908583 від 17 серпня 2022 року /а.с. 30-35/. 
АТ «ПРОСТО-страхування» відшкодувало позивачу 54 149,09 грн за платіжною інструкцією № 14821 від 30 листопада 2022 року /а.с. 40/.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався ст. 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» про те, що до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Суд першої інстанції вказував на те, що за загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон № 1961-IV).
Одночасно за положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Суд першої інстанції вказував, що у даному випадку розмір завданих збитків становить 75 320,82 грн, з яких 62 767,35 грн - це безпосередньо вартість ремонтних робіт (без ПДВ), а 12 553,47 грн - ПДВ. Ці обставини підтверджуються ремонтною калькуляцією та рахунком-фактурою № АХВ-003153 від 01.07.2012 року.
Суд першої інстанції встановив, що позивач у калькуляції та розрахунку страхового відшкодування визначив розмір страхового відшкодування в сумі 75 320,82 грн, з яких 62 767,35 грн - це безпосередньо вартість ремонтних робіт (без ПДВ), а 12 553,47 грн - ПДВ.
Позивач відповідно до платіжного доручення № 908583 від 17.08.2022 року перерахував ТОВ "АВТОХАУС ВІПОС" 75 320,82 грн, але що важливо ця сума була визначена без ПДВ, оскільки ТОВ " АВТОХАУС ВІПОС" не платником податків.
У зв`язку із виплатою страхового відшкодування не на рахунок платника ПДВ із вартості робіт, матеріалів та запасних частин утримано суму ПДВ, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодуванню позивачу вартості ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ у сумі 12 553,47 грн. Наведене є підставою для відмови в позові в цій частині.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що у частині стягнення страхового відшкодування 8618,26 грн (21 171,73 грн - 12 553,47 грн) позовні вимоги є обґрунтованими та законними.
Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.
Відповідно до п. 11 договору страхування № 48424а1ка від 18 вересня 2021 року, укладеного між ПРАТ «СК «АРКС» і ОСОБА_2 /а.с. 7/, страхова сума становить 415 000 грн. Виплата позивачем 75 320,82 грн за ремонт автомобіля потерпілої була здійснена в межах цього ліміту відповідальності страховика, що підтверджується страховим актом №ARX3334218 від 16 серпня 2022 року та платіжним дорученням № 908583 від 17 серпня 2022 року.
Таким чином, позивач виконав своє зобов`язання перед потерпілою в повному обсязі в рамках договору страхування, а сума 75 320,82 грн не перевищувала страхового ліміту, на що суд першої інстанції уваги не звернув.
Колегія суддів апеляційного суду вказує на те, що позивач не має права вимоги до ОСОБА_1 на суму 21 171,73 грн, оскільки АТ «ПРОСТО-страхування», як страховик відповідальності відповідача, виплатило 54 149,09 грн у межах ліміту за полісом №209178870, а решта шкоди була відшкодована позивачем у межах його власного договору з потерпілою (415 000 грн). 
Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке має страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, до особи, відповідальної за збитки, суброгація застосовується лише до сум, які перевищують ліміт відповідальності страховика винуватця або не підлягають відшкодуванню за законом. У даній справі позивач не довів, що сума 75 320,82 грн перевищувала фактичну шкоду чи що 21 171,73 грн є різницею, яка підлягає стягненню з відповідача.
Отже, винуватець відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує міру відповідальності страховика або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати. 
Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку, який повинен відшкодувати страховик, на винуватця суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. До такого висновку прийшла Велика Палата у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: від 16.11.2022 № 335/2566/18; від 09.11.2022 № 212/7628/21; від 09.11.2022 № 366/2985/19; від 17.08.2022 № 752/11128/18; від 17.08.2022 № 761/15232/18; від 06.07.2022 № 442/3107/21; від 29.06.2022 № 489/4987/19; від 08.06.2022 № 757/20129/16-ц; від 08.06.2022 № 756/11809/18; від 25.05.2022 № 503/1597/16-ц; від 18.05.2022 № 686/24364/17; від 14.04.2022 № 205/7747/18; від 12.04.2022 № 373/1392/20; від 30.03.2022 № 734/3711/16; від 09.02.2022 № 567/881/18; від 02.02.2022 № 712/7104/19; від 02.02.2022 № 757/54513/16; від 02.02.2022 № 215/2829/16-ц; від 26.01.2022 № 465/674/19; від 26.01.2022 № 204/5403/18; від 19.01.2022 № 350/1376/19; від 19.01.2022 № 640/15546/17.
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову, оскільки виплата позивачем 75 320,82 грн була здійснена в межах його ліміту відповідальності (415 000 грн), а відшкодування від АТ «ПРОСТО-страхування» (54 149,09 грн) не створює підстав для суброгації до ОСОБА_1 у межах цієї суми. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги частково обґрунтовані щодо неповного з`ясування обставин, але не дають підстав для задоволення позову, у вимогах позову апеляційний суд відмовляє, з підстав, викладених у постанові, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми права, що призвело до помилкового часткового задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача /апелянта/ оскільки у вимогах позову відмовлено.
Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд,  - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» Сечка Сергія Володимировича на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 листопада 2024 року - задовольнити частково.   
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 листопада 2024 року - скасувати,   у позові Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування відмовити повністю.
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
 
Головуючий:                                        Судді: