ПОСТАНОВА 
іменем України

02 червня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 398/6007/24
провадження № 22-ц/4809/734/25 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.

учасники справи: 
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит»,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 28 січня 2025 року у складі судді Шинкаренко І.П.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» (далі по тексту – ТОВ «Макс Кредит») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову вказало, що 13 червня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №00-9814233, за умовами якого сума кредитного ліміту склала 10000 грн. Позичальник зобов`язався оплатити проценти у періодичну дату оплати процентів, а саме 08 липня 2024 року, та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (строку кредитування). Проте відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 11 жовтня 2024 року складає 27970 грн та складається з основної заборгованості в сумі 10000 грн, заборгованості за комісією – 1500 грн, суми заборгованості за процентами 12470 грн та заборгованість зі штрафів 4000 грн. На вимогу про дострокове повернення кредиту відповідач не відреагував. Посилаючись на зазначені обставини просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 27970 грнта судові витрати.
28 січня 2025 року ТОВ «Макс Кредит» було подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, з урахуванням сплаченої відповідачем суми заборгованості по відсоткам в розмірі 1500 грн, та зменшено позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором до 26470 грн.
Заочним рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 16 січня 2025 рокупозов задоволено частково. Стягнуто  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Макс Кредит» заборгованість за кредитним договором від 13 червня 2024 року №00-9814233 у розмірі 20970 грн, яка складається з основної заборгованості у сумі 10000 грн; суми заборгованості за процентами 12470 грн. В іншій частині відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням ТОВ «Макс Кредит» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією та штрафівта ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог у цій частині.
В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України перегляду та перевірці апеляційним судом не підлягає.
Відзив на апеляційну  скаргу  до апеляційного суду не надходив.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 13 червня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №00-9814233 в електронному вигляді шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, за умовами якого відповідач отримав кредит, сума кредитного ліміту склала 10000 грн, на строк 360 календарних днів, зі сплатою фіксованої відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 1,45 % (стандартна процентна ставка), 1,4 % (знижена процентна ставка). Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Пунктом 5.1 договору сума кредиту одержана позичальником за договором повертається ним в повному обсязі у валюті кредиту не пізніше дня повернення кредиту (включно) зазначеного в графіку платежів, на поточний рахунок кредитодавця шляхом ініціювання переказу коштів з платіжної картки позичальника через POS-термінал в особистому кабінеті (а.с.21-29).
Також з долучених до позову документів убачається, що сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, із застосуванням електронного підпису, яким було погоджено тип кредиту - кредитна лінія; сума/ліміт кредиту – 10000 грн; строк кредитування - 360 календарних днів; мета отримання кредиту - споживчі потреби, спосіб та строк надання кредиту – безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) споживача; процентна ставка – 528,00 % річних (1,4% в день); комісія – 1500 грн (а.с.18-20).
Відповідачеві були перераховані зазначені кредитні кошти у розмірі 10000 грн, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 08 жовтня 2024 року №418/10 (а.с.17).
Згідно з наданою позивачем довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №00-9814233 розмір заборгованості ОСОБА_1 за даним кредитним договором станом на 11 жовтня 2024 року становила 27970 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 10000 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом – 12470 грн, комісії - 1500 грн, штрафу - 4000 грн (а.с.15-16).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в оскаржуваній частині щодо стягнення комісії суд першої інстанції дійшов висновку про те, що кредитор не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору сплати комісії, а тому вони є нікчемними, відповідно до вимог ч.5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». В оскаржуваній частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості зі штрафів, місцевий суд зазначив про те, що їх нарахування суперечить з п.18 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України.
Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду у повному обсязі, виходячи з такого.
Відповідно до ст.526-530, 610-612, 623, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору, вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, у встановлений строк (термін). Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст.1050 ЦК України у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з наданим до суду розрахунком сума штрафу у розмірі 4000 грн нарахована за 2024 рік, однак, згідно з п.18 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 
Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Посилання позивача на пункт шостий Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України про споживче кредитування, як на спеціальну норму, є безпідставним, оскільки передбачає, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.
У зв`язку з зазначеним вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості зі штрафів.
При цьому, в частині вимог про стягнення комісії за видачу кредиту апеляційний суд виходить з такого.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13 липня 2022 у справі №496/3134/19 дійшла такого висновку: «10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин 1 і 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.».
Зазначений висновок відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України апеляційний суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Апеляційний суд враховує, що відповідно до п.1.6 договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15% від суми кредиту, що складає 1500 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.4 цього договору.
Також колегія суддів суд звертає увагу, що відповідно до Паспорту споживчого кредиту інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який разом з кредитним договором складають єдиний договір, визначено всі його істотні умови, зазначено, що комісія за видачу кредиту складає 1500 грн. Крім того, у паспорті споживчого кредиту зазначено, що споживач підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних умов кредитування.
Отже, умови кредитного договору, якими передбачено сплату комісії за видачу кредиту, відповідають вимогам чинного Закону України «Про споживче кредитування», Правилам розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженим постановою правління Національного банку України від 08 червня 2017 року №49.
Підписанням договору 13 червня 2024 року №00-9814233 та Паспорту споживчого кредиту без будь-яких застережень відповідач підтвердив, що він обізнаний та погодився з усіма умовами договору.
Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
З позовом про визнання недійсним зазначеного пункту договору про відкриття кредитної лінії від 13 червня 2024 року №00-9814233 ОСОБА_1 не зверталася.
Апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог про стягнення комісії ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції в цій частині, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позову ТОВ «Макс Кредит»та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача комісії за видачу кредиту у розмірі 1500 грн. 
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Крім того, з ОСОБА_1  на користь ТОВ «Макс Кредит» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно до задоволених позовних вимог (84,89%) у розмірі 5140,94 грн (2422,40 грн + 3633,60 грн =6056х84,89%= 5140,94 грн).  
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» задовольнити частково.
Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 28 січня 2025 рокускасувати в частині відмовлених позовних вимог про стягнення комісіїза видачу кредиту та судових витрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» (ЄДРПОУ 42806643, м. Київ, вул. Малевича Казимира, 86, корп. «Е»)  комісію за видачу кредиту за договором про відкриття кредитної лінії від 13 червня 2024 року №00-9814233 у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.
 
В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» (ЄДРПОУ 42806643, м. Київ, вул. Малевича Казимира, 86, корп. «Е»)  судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 5140 (п`ять тисяч сто сорок) грн 94 коп.        
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя         О.І. Чельник

Судді        О.Л. Карпенко
               
               С.І. Мурашко