РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року
м. Рівне

Справа № 555/2405/19
Провадження № 22-з/4815/31/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.
учасники справи: 
позивач: Дочірнє  підприємство  "Будівельник" Товариства  з обмеженою  відповідальністю "Західресурси"
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового позовного провадження в м. Рівне заяву представника Дочірнього підприємства «Будівельник» Товариства з обмеженою відповідальністю "Західресурси"  – адвоката Грабовського В.А. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом дочірнього  підприємства  "Будівельник" Товариства  з обмеженою  відповідальністю "Західресурси" до  ОСОБА_1  про  визнання договору купівлі-продажу недійсним, 
в с т а н о в и в :
В грудні 2019 року Дочірнє  підприємство  "Будівельник" ТОВ "Західресурси" звернулося з позовом до ОСОБА_1 про  визнання договору купівлі-продажу недійсним.
Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 16 вересня 2024 року позовні вимоги дочірнього  підприємства  "Будівельник" Товариства  з обмеженою  відповідальністю "Західресурси" задоволені.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 20 березня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - адвоката Дудки І.О. залишено без задоволення, а рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 16 вересня 2024 року – без змін.
20 березня 2025 року представник Дочірнього підприємства «Будівельник» Товариства з обмеженою відповідальністю "Західресурси"  – адвокат Грабовський В.А. подав клопотання про ухвалення додаткового судового рішення, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Перевіривши матеріали справи та доводи заяви, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/129 наведено правовий висновок про те, що «однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами:  - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;  - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат».
Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. 
У постанові від 18 березня 2024 року у справі № 459/2350/23 (провадження № 61-1802св24) Верховний Суд навів правовий висновок щодо застосування статті 134 ЦПК України про необхідність подання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, вказавши, що аналіз положень статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку у суду є право відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Надання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у їх стягненні, якщо такий розрахунок попередньо (з першою заявою по суті спору) не надавався, оскільки закон використовує термін «може відмовити», а не «відмовляє». Для цього суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернувся до суду, їх значення для заявника. Таким чином, хоча відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу у зв`язку з неподанням заявником попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат є правом суду, а не обов`язком, суд має враховувати конкретні обставини справи та принцип диспозитивності цивільного судочинства. Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення процесуального закону попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частинами першою, другою, третьою статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Аналіз наведених процесуальних норм вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом.
Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22), неподання чи не заявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.
Відповідно до вищенаведеного, апеляційний суд зазначає, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони,  кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19). 
У додатковій постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 910/9111/17 вказано, що відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів.
Відповідно до ухвала ВС від 04.08.2021 року у справі № 759/2921/19, прохальна частина заяви сторони про розподіл судових витрат має містити вимогу про відшкодування судових витрат.
У постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 643/3720/15-ц (провадження № 61-18762св19) зазначено, що, "враховуючи відсутність у матеріалах справи попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, відсутність у заяві переліку витрат, про відшкодування яких йдеться, незаявлення до закінчення судових дебатів про відшкодування судових витрат та неподання особою заяви про намір подати докази на підтвердження судових витрат після ухвалення судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відшкодування витрат".
З матеріалів справи убачається, що у відзиві представником Дочірнього підприємства «Будівельник» Товариства з обмеженою відповідальністю "Західресурси"  – адвокатом Грабовським В.А. зазначено те, що докази понесення витрат на правову допомогу будуть подані суду протягом 5 днів з моменту ухвалення судового рішення та вказано попередній розрахунок суми судових витрат які поніс позивач і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Клопотання про відшкодування судових витрат подано не було.
Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що для успішного стягнення судових витрат на правничу допомогу необхідно дотримуватися певних вимог щодо часу та форми подання відповідних заяв і доказів. 
Сторона повинна чітко заявити про намір стягнути судові витрати на правничу допомогу до закінчення судових дебатів у справі. Це може бути зроблено у відзиві на позовну заяву або окремо в клопотанні. Одночасно, суд зауважує, що для забезпечення стягнення судових витрат на правничу допомогу, сторона повинна не лише зазначити про це у відзиві, але й підтвердити свій намір відповідним клопотанням під час судового засідання. 
Убачається, що представник позивача брав участь у відкритому судовому засіданні 20.03.2025 року та не підтвердив намір про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача. Відповідну заяву до закінчення судових дебатів не заявив.
Відповідно до пунктів 4, 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Враховуючи відсутність заяви представника позивача про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви адвоката Грабовського В.А. про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат понесених на правову допомогу.
Керуючись статтями 137, 270, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :
У задоволенні заяви  представника Дочірнього підприємства «Будівельник» Товариства з обмеженою відповідальністю "Західресурси"  – адвоката Грабовського В.А. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.
Повний текст додаткової постанови складений 10 квітня 2025 року.

Головуючий суддя: Гордійчук С.О.

Судді:  Боймиструк С.В.

Шимків С.С.