ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 29 квітня 2025 р. 	Справа № 531/3228/24	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання  Колесник О.Е., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від       15.01.2025  по справі     №       531/3228/24
за позовом          ОСОБА_1        
до         ІНФОРМАЦІЯ_1  
про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив:
- скасувати постанову № 933 від 09.09.2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП у виді штрафу у розмірі 17 000 грн;
- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 15.01.2025 у задоволенні позову відмовлено.
За наслідками апеляційного перегляду, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 15.01.2025 по справі № 531/3228/24 скасовано.
Ухвалено нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 933 від 09.09.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000,00 грн.
Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП - закрито.
18.04.2025 позивач подав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу, понесених в судах першої та апеляційної інстанції в загальному розмірі 9 000,00 грн.
В підтвердження понесених витрат надав: договір про надання професійної правничої допомоги від 12.06.2024, акт виконаних-прийнятих робіт від 08.01.2025, акт прийому-здачі виконаних робіт, прибуткові касові ордери з квитанціями до них.
ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – відповідач) подав до суду заперечення на заяву про стягнення витрат на правову допомогу, в яких просить відмовити у її задоволенні.
В обґрунтування зазначає, що сума судових витрат, заявлена позивачем є завищеною, не співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на їх виконання, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
Крім того, зауважує, що адвокат мав проводити розрахункові операції з позивачем через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку РРО або із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок, проте доказів зазначеного ним не надано, як наслідок, прибуткові ордери не є належними доказами сплати позивачем коштів за правову допомогу.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши заяву, докази по справі, дійшла висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно п.3 ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч.1 п. 1 ч. 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно ч.1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 2-7 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Колегія суддів зазначає, що позивачем до закінчення судових дебатів зроблено заяву про понесені витрати на правову допомогу та своєчасно надано докази на їх підтвердження.
Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, часу, витраченого адвокатом, їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною .
Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.01.2022 по справі № 813/2241/18.
Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат застосовує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Судом встановлено, що представництво інтересів ОСОБА_1 в судах першої та апеляційної інстанції здійснювалось адвокатом Шендриком С.І. на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 12.06.2024 (т. 2 а.с. 26-29).
Пунктом 4.1 Договору передбачено, що на визначення гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь складності справи, обсяг правових послуг, тривалість витраченого робочого часу адвоката, необхідного для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта, його кваліфікація та репутація. Обсяг правової роботи враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару.
Згідно з п. 4.2 Договору вартість послуг адвоката узгоджується актом виконаних-прийнятих робіт з розрахунку виконання робіт та надання послуг в сумі 600,00 грн за одну годину роботи Адвоката.
На підтвердження факту надання адвокатом клієнту професійної правничої допомоги відповідно до умов цього Договору складається акт виконаних-прийнятих робіт (послуг) і направляється/надається клієнту (п. 4.5 Договору).
Відповідно до п. 4.7 Договору вартість однієї години роботи в кожній справі встановлюється індивідуально в залежності від складності правового питання, швидкості її виконання, завантаженості адвоката, але в будь-якому випадку не може бути меншою ніж 600 гривень за одну годину роботи адвоката.
Адвокатом в межах договору надано позивачу наступні послуги:
- в суді першої інстанції на загальну суму 6 600,00 грн:
надання правової консультації – 05.11.2024 – 1 год – 600,00 грн;
ознайомлення з документами, отриманими від позивача – 06.11.2024 – 1 год – 600 грн;
підготовка, складання та оформлення запитів до ВДВС та ТОВ «Антарес-3000», відправка Укрпоштою – 07.11.2024 – 1 год – 600,00 грн;
підготовка, складання та оформлення адміністративного позову, а також збір додатків до нього – 19.12.2024 – 4 год – 2 400,00 грн;
підготовка, складання та оформлення заяви про усунення недоліків, оформлення адміністративного позову в новій редакції з клопотанням про поновлення процесуальних строків – 04.12.2024 – 2 год – 1 200,00 грн;
вивчення отриманих додаткових доказів, складання та оформлення клопотання про залучення додаткових доказів до суду – 23.12.2024 – 2 год – 1 200,00 грн, що підтверджується актом виконаних-прийнятих робіт від 08.01.2025 (т. 1 а.с. 30);
- в суді апеляційної інстанції на загальну суму 2 400,00 грн:
підготовка, складання, оформлення апеляційної скарги з клопотанням про поновлення строків на апеляційне оскарження – 4 год – 2 400,00 грн, що підтверджується актом прийому-здачі виконаних робіт (т. 2 а.с. 31).
Позивачем сплачено адвокату кошти в загальному розмірі 9 000,00 грн, що підтверджується прибутковими касовими ордерами та квитанціями (т. 1 а.с. 136, т. 2 а.с. 32). 
Суд враховує, що ст. 134 КАС України покладає обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідач, на виконання вимог процесуального законодавства, подав до суду апеляційної інстанції заперечення на заяву про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, в якому вказував, що заявлена сума витрат на правничу професійну допомогу є неспіврозмірною із складністю справи та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим на виконання відповідної послуги та її обсягом, ціною позову та значенням справи для сторони.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу і пропорційності їх складності правовому супроводу справи, колегія суддів вважає, що заявлений розмір витрат на правову допомогу в сумі 9 000,00 грн є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг з огляду на наступне.
За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, позивачем документально підтверджено, що адвокатом витрачено 4 години на складання позову та збирання до нього додатків, що в сумі становить  2 400,00 грн, а отже витрати за надання зазначених послуг адвокатом є обґрунтованими та підтверджені належними доказами.
Послуги з «надання первинної консультації», «ознайомлення з документами, отриманими від позивача» не є окремим видом правової допомоги, а фактично є  складовими процесу написання позову, тому вказані витрати не можуть підлягати окремій компенсації за рахунок відповідача.
Щодо «послуг зі складання заяви про усунення недоліків та позову в новій редакції» колегія суддів вказує, що надання зазначених послуг зумовлено поданням представником позивача позовної заяви з порушеннями вимог ст. 161 КАС України та необхідністю їх виправлення, а тому витрати за надання таких послуг не повинні компенсуватись за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Послуги з «підготовки, складання та оформлення запитів до ВДВС та ТОВ «Антарес-3000» колегія суддів вважає такими, що також не підлягають відшкодуванню з огляду на відсутність в матеріалах справи відповідних запитів.
Щодо послуг з «вивчення отриманих додаткових доказів, складання та оформлення клопотання про залучення додаткових доказів до суду» колегія суддів зазначає, що фактично клопотання складено в обсязі текстового формату не більше ніж сторінка А4, містить лише посилання на норми КАС України та прохання долучити додаткові докази, що свідчить, що його складання не вимагало значних професійних зусиль та навичок,  аналізу діючого законодавства.
Колегія суддів зауважує, що предмет спору в цій справі не є складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних та правових актів, отже визначена позивачем до стягнення сума витрат на правову допомогу в суді першої інстанції в розмірі 6 600,00 грн є невиправданою та має бути зменшена.
Щодо послуг з «підготовки, складання, оформлення апеляційної скарги з клопотанням про поновлення строків на апеляційне оскарження» колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга в більшій частині дублює зміст позовної заяви, складається з викладу обставин справи та норм законодавства, яке регулює спірні правовідносини, тобто її підготовка не потребувала багато часу.
Колегія суддів також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в додатковій постанові від 11.12.2019 у справі №2040/6747/18, якою встановлено, що надання правової допомоги з приводу вирішення навіть певної (усієї) сукупності процесуальних питань в апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом, оскільки первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази.
Отже, заявлена позивачем до відшкодування сума витрат за на правову допомогу – 2 400,00 грн, понесена в суді апеляційної інстанції є також завищеною.
Водночас, колегія суддів зазначає, що надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинні бути доведені стороною справі.
Суд також вважає необхідним зауважити, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду від 02.08.2022 у справі № 640/14930/20.
Щодо доводів відповідача про невідповідність прибуткового ордеру розрахунковому документу колегія суддів зазначає наступне.
Підпунктом 10 пункту 3 розділу І Положення №148 Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 № 148 визначено, що касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси.
Згідно п. 23 розділу ІІІ Положення №148 касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, електронними розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням платіжних інструментів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівки.
Касові документи можуть бути паперовими або електронними.
За змістом п. 25 Положення №148 приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером (додаток 2), підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання.
Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим.
Касири (особи, які виконують їх функції) під час роботи з готівкою керуються правилами визначення платіжних ознак та обміну банкнот, розмінних та обігових монет національної валюти України.
Дослідивши прибуткові ордери з квитанціями до них, колегія суддів зазначає, що останні відповідають Типовій формі № КО-1 прибуткового касового ордера додатку 2 Положення №148 та є належними доказами понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Ураховуючи викладене, заперечення відповідача щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторони, надані докази, колегія суддів дійшла висновку, що слід відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати на правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції у розмірі 3 000,00 грн та у суді апеляційної інстанції, у розмірі 1 000,00 грн, що у загальному розмірі становить 4 000,00 грн, оскільки саме такий розмір правової допомоги буде співмірним заявленим позовним вимогам.
Керуючись ст. ст.132, 134, 139, ч.4 ст.229, ст. ст. 243, 252, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати на правову допомогу, понесені в судах першої та апеляційної інстанції в загальній сумі 4 000,00 грн (чотири тисячі гривень 00 копійок).
В іншій частині в задоволенні заяви ОСОБА_1 - відмовити. 
Додаткова постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Русанова В.Б.	
Судді	   	Бегунц  А.О.    Присяжнюк О.В.  	

Повний текст додаткової постанови виготовлений  05.05.2025.