ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року 
м. Київ

cправа №  914/484/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Ємця А.А.,

за участю секретаря судового засідання Росущан К.О.,

представників учасників справи:
позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерколесо» (далі - Товариство, позивач, скаржник) - Дюжев І.О. (адвокат), 
відповідача - Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення АМК, відповідач) -     Оленюк С.Л. (самопредставництво),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства
на рішення Господарського суду Львівської області від 13.05.2024 (головуючий - суддя Запотічняк О.Д.)
та постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.01.2025 (головуюча - суддя Орищин Г.В., судді Матущак О.І., Скрипчук О.С.)

у справі за позовом Товариства
до Відділення АМК
про часткове визнання недійсним рішення адміністративної колегії Відділення АМК від 20.12.2023 №63/131-р/к.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
ВСТУП
Предметом судового розгляду є наявність/відсутність підстав для часткового визнання недійсним рішення прийняте Відділенням АМК, відповідно до якого визнано, що Товариство вчинило порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закон), у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціону, та стосується позивача.

1. Короткий зміст позовних вимог 
1.1. Товариство звернулося до суду з позовною заявою до Відділення АМК про визнання недійсним рішення в частині, що стосується позивача.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення Відділення АМК в частині, що стосується позивача, є неправомірним, оскільки ґрунтується на зроблених відповідачем припущеннях, а не беззаперечно встановлених фактах, відтак неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
2.1. Господарський суд Львівської області рішенням від 13.05.2024, яке залишено без змін Західним апеляційним господарським судом постановою від 07.01.2025 у справі №914/484/24, у задоволенні позовних вимог відмовив.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1. Товариство, посилаючись на ухвалення судами попередніх інстанцій оскаржуваних судових рішень з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1. У поданій касаційній скарзі (нова редакція) Товариство з посиланням на пункти 1, 4 частини другої статті 287, пункт 5 частини п`ятої статті 310, пункт 8 частини першої статті 310 та частину третю статті 310 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій були допущені суттєві порушення норм процесуального та матеріального права, що створює підстави для повного або часткового скасування оскаржуваних рішень і передачі справи на новий розгляд, з огляду на таке:

4.1.1. допущене суттєве порушення норм процесуального права (статті 7, 13, 42, 197 ГПК України, статті 129 Конституції України та статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод [далі - Конвенція]), оскільки апеляційний суд не забезпечив належного повідомлення позивача про проведення засідання у формі відеоконференції, що позбавило його можливості підготуватися до захисту та унеможливило участь представника Товариства у судовому засіданні;

4.1.2. те, що суди попередніх інстанцій фактично надали правову оцінку діям Товариства з обмеженою відповідальністю «Град Інвест Ріал Істейт» (далі - ТОВ «Град Інвест Ріал Істейт»), не залучивши вказане товариство як третю особу у справі та визнали їх (дії) протиправними, при цьому, позбавивши ТОВ «Град Інвест Ріал Істейт» можливості надати свої пояснення та заперечення щодо таких висновків, що є порушенням статті 50 ГПК України;

4.1.3. недотримання принципу «державний орган повинен довести», оскільки саме на орган Антимонопольного комітету України (далі - АМК, Комітет) покладено обов`язок навести відповідні докази у своєму рішенні, на підставі яких орган дійшов висновку про обставини справи, а суд покликаний дослідити та оцінити наведені органом докази, і, в разі їх підтвердження, вони можуть бути достатніми для висновків органу, викладених у рішенні АМК;

4.1.4. не дослідження судами попередніх інстанцій належним чином питання участі пов`язаних компаній в аукціоні, суди не приділили достатньої уваги аналізу всіх обставин справи, що спричинило недооцінку законності участі пов`язаних компаній в аукціоні та неналежне розуміння обов`язків органів контролю у встановленні факту скоординованих дій;

4.1.5. неправильне застосування апеляційний судом норми матеріального права, зокрема статей 6 та 50 Закону, не з`ясування обставини, що мають значення для справи, та не надання належної оцінки висновкам суду першої інстанції, який неповно дослідив питання щодо реального спотворення торгів зі сторони Товариства та не досліджував питання проведення трираундового англійського аукціону;

4.1.6. на те, що суди порушили частину першу статті 59 Закону;

4.1.7. неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції, викладеної Верховним Судом:

4.1.7.1. у постанові від 08.03.2023 у справі №398/2365/17 (провадження №61-12194св22), де Верховний Суд зазначив, що «оскільки немає визначених процесуальним законом доказів належного повідомлення позивача про призначений на 15 лютого та 14 квітня 2022 року розгляд справи судом першої інстанції в режимі відеоконференції у Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності позивача, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, про що позивач зазначає у касаційній скарзі»;

4.1.7.2. у постанові від 23.02.2022 у справі №904/5816/20, де зазначено, що «нерозгляд заяви учасника справи про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції є порушення вимоги статті 197 ГПК України та принцип рівності сторін., що є підставою для скасування рішення»;

4.1.7.3. у постанові від 12.11.2024 у справі №920/37/24, в якій Верховний Суд наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, який передбачений статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції;

4.1.7.4. у постанові від 17.10.2022 у справі №904/6084/21, де Верховний Суд зазначив, що «Рішення є таким, що прийнято про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи, або у резолютивній частині рішення суд зазначив про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги. Таке рішення порушує процесуальні права особи, що є підставою для скасування»;

4.1.7.5. у постанові від 01.12.2022 у справі №906/262/20, де Верховним Судом зазначено, що «не залучення особи, чиї права та інтереси зачіпаються рішенням суду, є порушенням статті 6 Європейської конвенції, що гарантує право на справедливий судовий розгляд»;

4.1.7.6. у постанові від 21.04.2021 у справі №910/701/17 Верховний Суд зазначив, що «ознаки схожості в діях (бездіяльності) суб`єктів господарювання не є єдиним достатнім доказом наявності попередньої змови (антиконкурентних узгоджених дій). Антиконкурентна узгоджена поведінка підлягає встановленню та доведенню із зазначенням відповідних доказів у рішенні АМКУ»;

4.1.7.7. у постанові від 29.11.2022 у справі №910/13451/20, де зазначено, що «рішення АМКУ має бути максимально вичерпним, ґрунтовним та повинно розкривати заявникові мотиви його ухвалення. При розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органами АМК мають проводитись дії, направлені на всебічне, повне і об`єктивне з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін шляхом збирання і аналізу документів, висновків експертів, пояснень осіб, іншої інформації, що є доказом у справі, та в межах своїх повноважень органи АМК приймають рішення у справі, в якому наводяться мотиви його прийняття, зазначаються встановлені органом АМК обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган АМК керувався, приймаючи рішення» та постановах Верховного Суду від 15.04.2021 у справі №910/17929/19, від 03.02.2022 у справі №910/15183/20, від 08.09.2022 у справі №910/20229/20, від 22.01.201 та від 26.10.2021 у справі №922/1865/20, від 08.07.2021 у справі №915/1889/19, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/23000/17;

4.1.8. відсутність повного дослідження всіх обставин справи та відповідей на всі аргументи позивача, включно з реальним рівнем конкуренції та економічною доцільністю ставок, призвела до необґрунтованих висновків суду першої інстанції про спотворення торгів, що не були виправлені апеляційною інстанцією, що, на думку скаржника, дає підстави для подальшого оскарження цих рішень з направленням справи на новий розгляд, оскільки суди попередніх інстанцій не врахували правової позиції викладеної у справі №11-164сап21 Великої Палати Верховного Суду, в якій сказано про просту мову судових рішень.

5. Позиція іншого учасника справи
5.1. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу заперечив проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просив касаційну скаргу Товариства залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6.1. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції встановлено, що Адміністративною колегією Відділення АМК 20.12.2023 прийнято рішення за №63/131-р/к у справі №63/1-01-47-2023 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафів» (далі Рішення АМК), яким визнано, зокрема дії Товариства під час участі в аукціоні на «Продаж права оренди земельної ділянки 27,0800 га, відведеної для будівництва та обслуговування будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій кадастровий номер 0723310100:02:001:0154, яка розташована на території Любомльської міської ради, Ковельського району, Волинської області, площа ділянки: 27,08 га» (ідентифікатор аукціону LRЕ001-UА-20220112-42545) порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 4 частини другої статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціону.

6.1.1. За вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції, на підставі статті 52 Закону, на Товариство накладено 50 000,00 грн штрафу.

6.2. Суди попередніх інстанцій зазначили, що в обґрунтування свого висновку щодо визнання, зокрема дій Товариства узгодженням конкурентної поведінки під час участі в аукціоні та, як наслідок, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачені пунктом 4 частини другої статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціону Відділення АМК у Рішенні АМК (пункт 52) покликається на таку сукупність обставин та ознак.

6.2.1. Товариство та інший учасник аукціону, пов`язані відносинами контролю та внаслідок єдності інтересів не можуть повноцінно конкурувати в аукціоні. Відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) від 17.07.2023 за №117034982119 та за №560536267291 станом на 14.02.2022 кінцеві бенефіціарні власники учасників є спільними, володіють по 50 % частки статутного капіталу як Товариства, так й іншого учасника аукціону. Як вбачається з витягу з ЄДР Товариство створене засновником іншого учасника аукціону 25.01.2023, тобто в період, відведений для подання тендерних пропозицій учасниками аукціону.

6.2.2. Наявність спільних працівників підтверджується інформацією ГУ ДПС у м. Київ, наданою листом від 28.11.2023 №38031/5/26-15-12-07-03, згідно з якою в період проведення аукціону у Товаристві та в іншого учасника аукціону отримувала дохід одна і та сама особа за ознакою доходу 101 [доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту)]. За інформацією ГУ ПФУ у м. Київ, наданою в листі від 05.12.2023 за №2600-0704-5/238208, вказана особа протягом січня - лютого 2022 року, була єдиним працівником Товарисмтва.

6.2.3. Використання спільного номеру телефону підтверджується витягом з ЄДР та ГФ від 14.07.2023 №117034982119, відповідно до інформації з якого контактним номером Товариства станом на 17.02.2022 є номер 044-502-97-20. Відповідно до інформації, наданої іншим учасником аукціону листом від 07.04.2023 №2022/22, у балансі (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2022 вказаний той самий номер телефону ( НОМЕР_1 );

6.2.4. Наявність господарських відносин підтверджується наявністю банківських перерахунків між юридичними особами. Укладено договір про безвідсоткову поворотну фінансову допомогу вiд 21.04.2022 №21-04/22-ГІ, за умовами якого інший учасник аукціону передав у користування Товариству 6 900 000,00 грн безвідсоткової поворотної фінансової допомоги. Разом з тим, до вказаного договору укладено низку додаткових угод, за якими величина поворотної фінансової допомоги до закінчення 2022 року зросла до 70 000 000,00 грн.

6.2.5. Використання спільної ІР-адреси в аукціоні підтверджується інформацією ДП «Прозорро.Продажі», наданою листом від 16.02.2023 №97- 07/2023, відповідно до якої вбачається, що Товариство та інший учасник аукціону входили в аукціон з однієї ІР-адреси: НОМЕР_2 .

6.2.6. Синхронність дій підтверджується тим, що Товариство та інший учасник аукціону сплачували авансовий та реєстраційний внески в один день 07.02.2022.

6.3. Суди попередніх інстанцій вказали, що Товариство заперечувало доводи, викладені в Рішенні АМК, та вважає, що вказане рішення є необґрунтованим з огляду на таке.

6.3.1. Щодо пов`язаності відповідачів:
- встановлюючи факт пов`язаності Товариства з іншим учасником аукціону, орган АМК не встановлював обставини, які мають значення для справи, щодо того чи така пов`язаність вплинула на спотворення результатів торгів, а лише зазначив, що учасники іншого учасника торгів є кінцевими бенефіціарними власниками Товариства. Кінцеві бенефіціарні власники зацікавлені у фінансовому результаті обох підприємств, однак, це не виключає існування взаємної конкуренції між цими двома підприємствами. Відтак перемога в аукціоні будь-якого з цих двох підприємств є вигідною для їх власників, а перемога в аукціоні будь-якого із цих двох підприємств не змінює (не спотворює) результатів аукціону щодо їх переможця.

6.3.2. Щодо наявності спільних працівників:
- Рішення АМК не містить обґрунтованого висновку, щодо наявності спільної та скоординованої господарської діяльності позивача та іншого учасника аукціону, через наявність спільних працівників, з метою досягнення спільних результатів, - зокрема з точки зору пов`язаності трудових функцій таких працівників з участю підприємств у процедурі торгів. Орган АМК фактично лише констатує наявність у відповідачів можливості такої координації.

6.3.3. Щодо використання спільного номера телефона:
- у сучасних умовах розвитку мобільного зв`язку використання стаціонарного телефона вже є практично анахронізмом, а його зазначення у даних реєстрів чи звітній документації є формальністю. Очевидним є те, що сучасне середовище з ведення господарської діяльності підтримується засобами мережі Інтернет та мобільного зв`язку і практично ніяк не обумовлюється наявністю або відсутністю стаціонарного телефона.

6.3.4. Щодо наявності господарських відносин між учасниками аукціону:
- позивач вважає покликання Відділення АМК на наявність між Товариством та іншим учасником аукціону господарських правовідносин, які виникли між ними з договору про безповоротну фінансову допомогу, лише припущенням про те, що наявність таких правовідносин свідчить про узгодженість дій позивача з іншим учасником аукціону при участі в аукціоні Однак, відповідачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між взаємовідносинами, які виникли щодо фінансової поворотної допомоги, та підготовкою і участю в аукціоні. В оскаржуваному Рішенні АМК органом Комітету підстави виникнення фінансових та господарських відносин між позивачем та іншою особою не досліджувалися.

6.3.5. Щодо використанням спільної IP-адреси в аукціоні:
- факт доступу до мережі Інтернет за однією і тією ж адресою може вказувати лише про використання одного і того ж Інтернет провайдера, який надає доступ до глобальної мережі Інтернет з подібними параметрами, зокрема, через спільний інтернет шлюз (маршрутизатор). Використання спільного інтернет-шлюзу (маршрутизатора) не може слугувати доказом того, що позивач й інший учасник аукціону брали участь в аукціоні з використанням одного й того ж комп`ютерного обладнання. Таким чином, твердження Відділення АМК про те, що використання спільної IP-адреси з обмеженим технічним доступом інших суб`єктів господарювання до зазначеної IP-адреси свідчить про спільний доступ до мережі Інтернет та наявність спільного середовища для обміну інформацією, в тому числі щодо участі в аукціоні, є лише припущенням, яке свідчить про наявність можливості вчинити антиконкурентні дії, а не факт їх вчинення сторонами.

6.3.6. Щодо синхронності дій щодо сплати авансового та реєстраційного внеску в один день:
- вказані платежі були здійснені в різні періоди часу, що виключає можливість розглядати їх як синхронну дію або ознаку намірів Товариства та іншого учасника аукціону у координації дій в період проведення аукціону.

6.4. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, зазначив, що з Рішення АМК слідує, що поведінка, зокрема Товариства під час участі в аукціоні мала характерний прояв антиконкурентних, узгоджених та координаційних дій, що підтверджується наведеною в оскаржуваному Рішенні АМК сукупністю факторів, а саме:
- наявністю в учасників Товариства та іншого учасника аукціону однакових кінцевих бенефіціарних власників, що свідчить про поєднання інтересів учасників, що усуває конкуренцію між ними;
- перебування однієї і тієї самої фізичної особи в трудових відносинах з Товариством та іншим учасником аукціону, факт використання спільної ІР-адреси та номера телефону є проявом узгодженої поведінки, зокрема позивача, що свідчить про наявність середовища для обміну інформацією та координації дій;
- наданні іншим учасником аукціону безвідсоткової поворотної фінансової допомоги Товариству, що свідчить про пов`язаність тісними господарськими відносинами, що надавало можливість узгодити поведінку під час підготовки та проведення аукціону;
- сплаті реєстраційного та гарантійного внесків в один день, при значному часовому періоді для подання пропозицій (31 календарний день), свідчить про координацію дій, зокрема позивача.

6.5. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні зауважив, що на засіданні адміністративної колегії Відділення АМК у справі №63/1-01-47-2023 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке відбулося 20.12.2023 (протокол засідання від 20.12.2023 №63/45-ПР), представники учасників аукціону визнали вчинення порушення у справі №63/1-01-47-2023, а інший учасник торгів сплатив штраф, накладений на нього Рішенням АМК.

6.6. Суд апеляційної інстанції виснував, що зібрані в антимонопольній справі та досліджені Відділенням АМК вказані факти в сукупності не можуть бути результатом випадкового збігу обставин чи наслідком дій об`єктивних чинників, а свідчать про узгодження (координацію), зокрема Товариством своєї поведінки при підготовці до участі в аукціоні, зокрема про обмін інформацією.

6.7. На думку суду апеляційної інстанції, з аналізу оспорюваного позивачем Рішення АМК, вбачається, що вказане рішення прийнято на підставі зібраних у справі доказів, з повним дослідженням наявних документів, з`ясуванням обставини, як підготовки, так і проведення електронного аукціону щодо продажу права оренди земельної ділянки 27,0800 га, відведеної для будівництва та обслуговування будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій кадастровий номер 0723310100:02:001:0154, яка розташована на території Любомльської міської ради, Ковельського району, Волинської області (ідентифікатор аукціону LRЕ001-UА-20220112-42545).

6.8. Суд апеляційної інстанції вказав, що доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі, які є тотожними з доводами позовної заяви, не спростовують висновків відповідача про вчинення учасниками аукціону узгоджених дій, оскільки зводяться лише до спростування кожної із встановлених відповідачем ознак антиконкурентних дій окремо, без надання оцінки таким ознакам у сукупності. Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що рішення органів АМК, як правило, ґрунтуються саме на непрямих доказах, адже прямі докази в такого роду справах здобути фактично неможливо, відтак закон наділяє вказані органи правом отримати інформацію з різного роду джерел та зобов`язує аналізувати таку на предмет наявності ознак антиконкурентних узгоджених дій, виявлення наміру учасників діяти скоординовано, тощо. Судова колегія вважає, що вказані позивачем доводи зводяться лише до незгоди з кваліфікацією АМК, досліджених доказів та встановлених обставин, що не може бути підставою для скасування Рішення АМК. Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції
7.1. Ухвалою Верховного Суду від 04.03.2025, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі №914/484/24 на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

7.2. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.3. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
8.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.4. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.5. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.6. Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

8.7. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.8. Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин:
- для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями;
- з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими;
- подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

8.9. Скаржник посилається на низку судових рішень Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, які вказані у пунктах 4.1.7 - 4.1.8 цієї постанови, зазначаючи про те, що судами попередніх інстанцій застосовано норми права, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

8.10. Предметом розгляду у цій справі є визнання недійсним Рішення АМК частково, яким визнано, що позивачем вчинено порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціону.

8.10.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення в частині, що стосується позивача, є неправомірним, оскільки, вказане рішення ґрунтується на зроблених відповідачем припущеннях, а не беззаперечно встановлених фактах, відтак неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи.

8.11. Предметом розгляду у справі №398/2365/17 було зобов`язання відповідачів відшкодувати солідарно заподіяну позивачу внаслідок підписання ними незаконних рішень виконавчого комітету міської ради матеріальну шкоду у розмірі.

8.11.1. Скаржник вказує, що у постанові від 08.03.2023 у справі №398/2365/17 (провадження №61-12194св22) Верховний Суд зазначив, що «оскільки немає визначених процесуальним законом доказів належного повідомлення позивача про призначений на 15 лютого та 14 квітня 2022 року розгляд справи судом першої інстанції в режимі відеоконференції у Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності позивача, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, про що позивач зазначає у касаційній скарзі».

8.12. Предметом розгляду у справі №904/5816/20 було:
- зобов`язання звільнення приміщення (первісний позов);
- визнання права власності на будівельні матеріали (зустрічний позов).

8.12.1. Скаржник вказує, що у постанові від 23.02.2022 у справі №904/5816/20 зазначено, що «нерозгляд заяви учасника справи про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції є порушення вимоги статті 197 ГПК України та принцип рівності сторін., що є підставою для скасування рішення».

8.13. Предметом розгляду у справі №920/37/24 було стягнення.

8.13.1. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період з листопада 2021 до квітня 2023 року позивачем надано відповідачу послуги з постачання теплової енергії. У зв`язку зі зниженням фактичної ціни природного газу, порівняно з ціною, врахованою в тарифі на теплову енергію, позивачем проведено перерахунки вартості послуг з постачання теплової енергії за договором за період з листопада 2021 року до квітня 2022 року та зменшено вартість послуг з постачання теплової енергії.

8.13.2. Скаржник вказує, що у постанові від 12.11.2024 у справі №920/37/24 Верховний Суд наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, який передбачений статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції.

8.14. Предметом розгляду у справі №904/6084/21 було стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, неустойки за неповернення майна з оренди, заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, а також інфляційних втрат і 3 % річних.

8.14.1. Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за спірним договором оренди в частині повного та своєчасного внесення орендних платежів у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість з орендної плати перед позивачем. 

8.14.2. Скаржник вказує, що у постанові від 17.10.2022 у справі №904/6084/21 Верховний Суд зазначив, що «Рішення є таким, що прийнято про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи, або у резолютивній частині рішення суд зазначив про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги. Таке рішення порушує процесуальні права особи, що є підставою для скасування».

8.15. Предметом розгляду у справі №906/262/20 було скасування рішення загальних зборів учасників товариства, оформленого протоколом.

8.15.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на загальних зборах учасників товариства були прийняті рішення про відмову у вступі до складу учасників товариства правонаступників померлого учасника з виплатою їм частки у майні; про розподіл частки померлого, про включення до складу засновників його спадкоємців та про затвердження нового складу учасників товариства.

8.15.2. Скаржник вказує, що у постанові від 01.12.2022 у справі №906/262/20 Верховним Судом зазначено, що «не залучення особи, чиї права та інтереси зачіпаються рішенням суду, є порушенням статті 6 Європейської конвенції, що гарантує право на справедливий судовий розгляд».

8.16. Предметом розгляду у справі №910/701/17 було визнання недійсними пункту та підпункту резолютивної частини рішення АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу у частині, що стосується позивача.

8.16.1. Позовні вимоги мотивовано тим, що АМК неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, не доведено обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими.

8.16.2. Скаржник вказує, що у постанові від 21.04.2021 у справі №910/701/17 Верховний Суд зазначив, що «ознаки схожості в діях (бездіяльності) суб`єктів господарювання не є єдиним достатнім доказом наявності попередньої змови (антиконкурентних узгоджених дій). Антиконкурентна узгоджена поведінка підлягає встановленню та доведенню із зазначенням відповідних доказів у рішенні АМКУ».

8.17. Предметом розгляду у справі №910/13451/20 було визнання частково недійсним рішення в частині, що стосується позивача, та заборону поширення інформації.

8.17.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:
- оскаржуване рішення АМК прийняте за неповного з`ясування обставин справи, не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими та за неправильного застосування норм матеріального права, тому, на думку товариства, воно має бути визнане недійсним у судовому порядку;
- інформація, яка використана при розгляді антимонопольної справи та складання оскаржуваного рішення, в частині, що стосується товариства, становить таємницю досудового розслідування (матеріали кримінального провадження);
- на думку позивача, органи АМК не уповноважені отримувати інформацію від правоохоронних органів, зокрема, Національного антикорупційного бюро України та Служби безпеки України.

8.17.2. Скаржник вказує, що у постанові від 29.11.2022 у справі №910/13451/20, де зазначено, що «рішення АМКУ має бути максимально вичерпним, ґрунтовним та повинно розкривати заявникові мотиви його ухвалення. При розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органами АМК мають проводитись дії, направлені на всебічне, повне і об`єктивне з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін шляхом збирання і аналізу документів, висновків експертів, пояснень осіб, іншої інформації, що є доказом у справі, та в межах своїх повноважень органи АМК приймають рішення у справі, в якому наводяться мотиви його прийняття, зазначаються встановлені органом АМК обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган АМК керувався, приймаючи рішення».

8.18. Предметом розгляду у справі №910/17929/19 було визнання недійсним рішення АМК в частині, що стосується позивача.

8.18.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення не має правового підґрунтя, є несправедливим та є спробою перекласти вину за монополізацію ринку компанією на міжнародних виробників, у томі числі на позивача.

8.19. Предметом розгляду у справі №910/15183/20 було визнання протиправним та скасування рішення АМК у частині, що стосується позивача.

8.19.1. Позовна заява мотивована з посиланням на те, що рішення АМК прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалене за неповного з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, за відсутності ознак антиконкурентних узгоджених дій під час проведення чотирьох закупівель та базується виключно на припущеннях, у той час як доказів узгоджених антиконкурентних дій в діях позивача та третьої особи Комітетом не доведено.

8.20. Предметом розгляду у справі №910/20229/20 було визнання недійсним рішення АМК у частині, що стосується кожного із позивачів.

8.20.1. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають про те, що оспорюване рішення АМК винесене за неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи та недоведенні обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; за невідповідності висновків, викладених у рішенні АМК, обставинам справи; порушенням АМК норм матеріального та процесуального права під час розгляду справи.

8.21. Предметом розгляду у справі №922/1865/20 було визнання протиправною та скасування вимоги АМК.

8.21.1. Позовні вимоги мотивовані тим, що вимога АМК є протиправною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що витребувані названою вимогою відомості становлять адвокатську таємницю.

8.22. Предметом розгляду у справі №915/1889/19 було визнання недійсним і скасування рішення АМК про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу.

8.22.1. Позов мотивовано тим, що при ухваленні рішення АМК неповно з`ясувало обставини, які мають значення для справи, та не довело обставини, які мають значення для справи і які визнало встановленими, а тому рішення АМК є безпідставним, незаконним та таким, що підлягає скасуванню на підставі статті 59 Закону.

8.23. Предметом розгляду у справі №910/23000/17 було визнання недійсним рішення про відмову в розгляді справи за заявою позивача стосовно порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

8.23.1. На обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилався на те, що Комітет не перевірив наявності в діях підприємства ознак недобросовісної конкуренції (порушення статті 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»), оскільки це підприємство під час реалізації квитків на пісенний конкурс повідомило неточну інформацію про те, що є сервісним збором, що входить у додаткові послуги, за яких умов надаються додаткові послуги, а інформацію про вартість сервісного збору та додаткових послуг, які не були замовлені позивачем, було повідомлено лише після придбання квитків, що є введенням покупця в оману.

8.24. Предметом розгляду у справі №11-164сап21 було рішення Вищої ради правосуддя про залишення без змін рішення Першої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

8.24.1. Скаржник зазначає, що у наведеній вище справі Велика Палата Верховного Суду вказала про просту мову судових рішень.

8.25. Верховний Суд виходить з того, що вказані у пунктах 8.16-8.23.1 і ця справа є схожими в частині, що стосується предмету позову (визнання частково недійсним/скасування рішення/вимоги АМК в частині визнання вчинення позивачами порушення законодавства про захист економічної конкуренції), зокрема за однаковим нормативно-правовим регулюванням кваліфікації та притягнення за правопорушення, а саме за пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону.

8.26. Щодо справ №398/2365/17, №904/5816/20, №920/37/24, №904/6084/21, 906/262/20, то слід зазначити, що правові висновки, які висловлювалися Верховним Судом стосувалися норм процесуального права.

8.27. Верховний Суд виходить з того, що приписи процесуального права, зокрема, статті 197 ГПК України хоч і є нормами процесуального права, мають загальний характер, водночас їх застосування відбувається з урахуванням особливостей конкретної справи, доказів, доводів, предмету доказування тощо.

8.28. Що ж до справи №11-164сап21, то за критеріями подібності, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, Верховний Суд дійшов висновку про неподібність вказаної справи за наведеними істотними правовими ознаками зі справою, що розглядається, з огляду на предмет позову, нормативно правове-регулювання, характер і вид спірних правовідносин.

8.29. Верховний Суд наголошує, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. 

8.29.1. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.29.2. Сама по собі різниця судових рішень не свідчить про безумовне підтвердження незастосування правового висновку.

8.30. Верховний Суд неодноразово та послідовно наголошував, що кожна справа є індивідуальною, що обумовлено, окрім правової кваліфікації дій, яку здійснює АМК, так і на підставі тих обставин, фактів, доказів, АМК досліджує та оцінює у своєму рішенні, і які в подальшому досліджуються та оцінюються судом через призму статті 59 Закону. 

8.31. Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

8.32. Відповідно до приписів Закону в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин:
- економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку (абзац другий статті 1);
- антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції (частина перша статті 6);
- антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів (пункт 4 частини другої статті 6);
- порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії (пункт 1 статті 50);
- порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом (стаття 51);
- за порушення, передбачені, зокрема, пунктом 1 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі, встановленому частиною другою статті 52 Закону.

8.33. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановлено, що дії позивача кваліфіковано за пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону, у зв`язку з чим на Товариство АМК накладено штраф.

8.33.1. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відмовили у задоволенні позовних вимог, вказавши на відсутність підстав, визначених статтею 59 Закону, для скасування оскаржуваного Рішення АМК.

8.34. Втім, на думку скаржника, суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права та неправильно застосували норми матеріального права, а тому є підстави для скасування оскаржуваних судових рішень і передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

8.35. Товариство вказує, зокрема, таке:
- суди попередніх інстанцій фактично надали правову оцінку діям ТОВ «Град Інвест Ріал Істейт» без залучення його як третьої особи у справі та визнали їх протиправними, при цьому, позбавивши товариство можливості надати свої пояснення та заперечення щодо таких висновків, що є порушенням статті 50 ГПК України;
- недотримання принципу «державний орган повинен довести», оскільки саме на орган АМК покладено обов`язок навести відповідні докази у своєму рішенні, на підставі яких орган дійшов висновку про обставини справи, а суд покликаний дослідити та оцінити наведені органом докази, і, в разі їх підтвердження, вони можуть бути достатніми для висновків органу, викладених у рішенні АМК;
- не дослідження судами попередніх інстанцій належним чином питання участі пов`язаних компаній в аукціоні, суди не приділили достатньої уваги аналізу всіх обставин справи, що спричинило недооцінку законності участі пов`язаних компаній в аукціоні та неналежне розуміння обов`язків органів контролю у встановленні факту скоординованих дій;
- неправильне застосування апеляційний судом норми матеріального права, зокрема статті 6 та 50 Закону, не з`ясування обставини, що мають значення для справи, та не надання належної оцінки висновкам суду першої інстанції, який неповно дослідив питання щодо реального спотворення торгів зі сторони Товариства та не досліджував питання проведення трираундового англійського аукціону;
- суди порушили частину першу статті 59 Закону.

8.36. Специфіка спорів щодо оскарження рішень АМК, якими визнано дії учасників аукціонів антиконкурентними узгодженими діями, які стосуються спотворення результатів аукціонів, полягає у тому, що у кожному конкретному випадку судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справ з`ясовується питання наявності/відсутності підстав для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК, якими в силу приписів частини першої статті 59 Закону, зокрема, є:
- неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи;
- недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;
- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

8.37. При цьому, відповідне з`ясування наявності/відсутності підстав для визнання недійсним рішення АМК у силу приписів статті 59 Закону, дослідження та оцінка доказів, ухвалення судового рішення здійснюється господарськими судами у відповідності до приписів процесуального права.

8.38. Верховний Суд виходить з того, що:
- обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи;
- важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою;
- стаття 79 ГПК України містить такий стандарт доказування як "вірогідність доказів";
- зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач і відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу;
- іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були;
- одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів);
- таким чином, з`ясування фактичних обставин справи, які входять до кола доказування, має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому, ураховуючи взаємозв`язок і вірогідність;
- у цьому випадку Суд звертається до категорії стандарту доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний [постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17]. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц;
- Верховним Судом неодноразово наголошувалося на тому, що господарським судам першої та апеляційної інстанції під час вирішення справ щодо визнання недійсними рішень АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема за антиконкурентні узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів/аукціонів і накладення штрафу, належить здійснювати оцінку обставин справи та доказів за своїм внутрішнім переконанням у порядку частини другої статті 86 ГПК України, зокрема, досліджувати також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у справі у їх сукупності;
- Закон не ставить застосування передбачених ним наслідків узгоджених антиконкурентних дій у залежність від "спільної домовленості разом брати участь у торгах/аукціонах з метою усунення конкуренції". Цілком зрозуміло, що така "домовленість" навряд чи може мати своє матеріальне втілення у вигляді письмових угод чи інших документів. А тому питання про наявність/відсутність узгоджених антиконкурентних дій має досліджуватися судами, виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, враховуючи їх вірогідність і взаємозв`язок, у відповідності до статті 86 ГПК України. Зазначена правова позиція Верховного Суду є сталою та послідовною. Про необхідність врахування наведеної правової позиції у застосуванні приписів статті 86 ГПК України зазначалося у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах від 07.11.2019 у справі №914/1696/18, від 13.08.2019 у справі №916/2670/18, від 05.08.2019 у справі №922/2513/18, від 04.02.2021 у справі №910/17126/19, від 23.03.2021 у справі №910/4542/20, які є релевантними і для цієї справи з точки зору застосування статті 86 ГПК України;
- сукупна оцінка доказів, вказаних АМК у рішенні, може вважатися більш вірогідною для підтвердження узгоджених дій саме позивачем лише у тому випадку, коли вона повністю виключає можливість вірогідності у одночасному існуванні обставин, які, на думку АМК, підтверджують таке узгодження (правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 19.09.2024 у справі №910/13422/23).

8.39. Застосування приписів статті 86 ГПК України, як норми процесуального права, має загальний (універсальний, абсолютний) характер для усіх справ. Обов`язком суду при розгляді справи є саме дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності, безпосередності дослідження наявних у справі доказів. Тобто, з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих і наявних у справі доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Саме чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

8.40. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 86 ГПК України).

8.41. При цьому, докази мають відповідати критеріям належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України).

8.42. Зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій дослідили та надали оцінку доказам, наданим учасниками справи, зокрема, доказам, які на думку АМК, свідчили про узгодженість дій Товариства (дивись розділ 6 цієї постанови).

8.43. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, зазначив, що з Рішення АМК слідує, що поведінка учасника під час участі в аукціоні мала характерний прояв антиконкурентних, узгоджених та координаційних дій, що підтверджується наведеною в оскаржуваному рішенні сукупністю факторів, а саме:
- наявністю в учасників Товариства та іншого учасника аукціону однакових кінцевих бенефіціарних власників, що свідчить про поєднання інтересів, що усуває конкуренцію між ними;
- перебування однієї і тієї самої фізичної особи в трудових відносинах з Товариством та іншим учасником аукціорну, факт використання спільної ІР-адреси та номера телефону є проявом узгодженої поведінки учасників, що свідчить про наявність середовища для обміну інформацією та координації дій між учасниками;
- наданні іншим учасником аукціону безвідсоткової поворотної фінансової допомоги Товариству, що свідчить про те, що учасники були пов`язані тісними господарськими відносинами, що надавало їм можливість узгодити поведінку під час підготовки та проведення аукціону;
- сплаті реєстраційного та гарантійного внесків в один день, при значному часовому періоді для подання пропозицій (31 календарний день), свідчить про координацію дій між учасниками.

8.44. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій оцінили, надані сторонами, докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

8.45. Отже, суди попередніх інстанцій, враховуючи приписи статей 79, 86 ГПК України, дійшли висновку про повноту дослідження АМК обставин справи та доведення фактів, які покладені в основу висновків про вчинення позивачем антиконкурентних узгоджених дій.

8.46. Системний правовий аналіз норм Конституції України (щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності стаття 61), Закону України "Про Антимонопольний комітет України" (щодо завдань та повноважень АМК), Закону (щодо меж його застосування), свідчить про те, що АМК проводить дії, направлені на всебічне, повне і об`єктивне з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін; а у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом АМК обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган АМК керувався, приймаючи рішення.

8.47. Верховний Суд виходить з того, що АМК у розгляді кожної справи має дотримуватись обов`язку всебічного, повного та об`єктивного з`ясування дійсних обставин справи на підставі доказів.

8.48. Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що доведення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій ґрунтується на сукупності обставин, які зазначені в мотивувальній частині рішення, а не на окремому поодинокому факті або обставині. 

8.49. Верховний Суд виходить з того, що у застосуванні процедурних і процесуальних норм діяльності АМК, як підстави для визнання недійсним або скасування прийнятого органом АМК рішення, необхідно, враховувати положення частини другої статті 59 Закону, відповідно до якої порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

8.50. Наведена норма свідчить, що підставою для скасування або визнання недійсним рішення органів АМК є порушення або неправильного застосування норм процесуального права за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

8.51. Верховний Суд у постановах від 10.09.2020 у справі №910/23375/17 та від 01.10.2020 у справі №908/540/19 вказав, що підхід до визначення меж обґрунтованості рішення АМК має бути аналогічним тому, який застосовується, зокрема, самими судами у прийнятті судових рішень.

8.52. Судами першої та апеляційної інстанцій у цій справі встановлено, що у Рішенні АМК дії, зокрема, позивача кваліфіковано АМК за ознаками пункту 4 частини другої статті 6 та пункту 1 статті 50 Закону.

8.53. Статтею 6 Закону визначено, що антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції. Антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.

8.54. Для кваліфікації дій суб`єкта господарювання як антиконкурентних узгоджених не є обов`язковою умовою наявність негативних наслідків таких дій у вигляді завдання збитків, порушень прав та охоронюваних законом інтересів інших господарюючих суб`єктів чи споживачів, оскільки достатнім є встановлення самого факту погодження конкурентної поведінки, яка може мати негативний вплив на конкуренцію.

8.55. Крім того, недосягнення суб`єктами господарювання мети, з якою вони узгоджують власну конкурентну поведінку, з причин та обставин, що не залежать від їх волі, не є підставою для встановлення відсутності правопорушення, передбаченого статтею 6 Закону.

8.56. Верховний Суд наголошує, що для визнання АМК вчиненим порушення законодавства про захист економічної конкуренції достатнім є встановлення й доведення наявності наміру суб`єктів господарювання погодити (скоординувати) власну конкурентну поведінку, зокрема, шляхом обміну інформацією під час підготовки документації, що, у свою чергу, призводить або може призвести до переваги одного з учасників під час конкурентного відбору з метою визначення переможця процедури аукціону. Узгоджена поведінка учасників аукціону не відповідає його суті та призводить до спотворення результатів аукціону.

8.57. Верховним Судом неодноразово висловлювалася правова позиція, що є сталою та послідовною, відповідно до якої у застосуванні статей 1, 5, 6 Закону, змагальність під час аукціонів забезпечується таємністю інформації. 

8.58. З огляду на зміст, змагальність учасників процедури аукціону передбачає самостійні та незалежні дії (поведінку) кожного з них, обов`язок готувати свої пропозиції окремо, без обміну інформацією.

8.59. Суд систематично наголошував на тому, що недосягнення суб`єктами господарювання мети, з якою вони узгоджують власну конкурентну поведінку, з причин та обставин, що не залежать від їх волі, не є підставою для встановлення відсутності правопорушення, передбаченого статтею 6 Закону. Адже, аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що конкурентне законодавство не ставить застосування передбаченої ним відповідальності за порушення цього законодавства у залежність від наявності у суб`єкта господарювання вини в будь-якій формі.

8.60. Верховний Суд виходить з того, що суд у розгляді спору про визнання недійсним/скасування/зміну рішення АМК має дослідити та оцінити наведені АМК докази, і, в разі їх підтвердження, дійти висновку щодо достатності/недостатності висновків, викладених у такому рішенні.

8.61. З огляду на встановлену Відділенням АМК у Рішенні АМК сукупність фактів у їх взаємозв`язку, суди попередніх інстанцій дійшли заснованого на законі висновку про те, що встановлені обставини у своїй сукупності та взаємозв`язку з точки зору вірогідності надають можливість встановити мотиви його прийняття саме в частині доведення наявності ознак протиправного діяння стосовно участі у аукціоні та не можуть вважатися випадковим збігом обставин та/чи наслідком об`єктивних чинників та підтверджують узгоджену поведінку, зокрема позивача. Таким чином, Рішення АМК ґрунтується на висновках, зроблених на підставі встановлених фактів та обставин, які є достатніми для висновку про узгоджену поведінку позивача, що стосується спотворення результатів аукціону.

8.62. Покликання скаржника на необхідність дослідження та оцінки дій під час участі в аукціоні ще одного учасника, який не був залучений до розгляду антимонопольної справи, та особливостей проведення англійського аукціону, зводяться до намагання Товариства переконати Суд здійснити власну кваліфікацію правопорушення, зокрема з точки зору суб`єктного складу аукціону, що є виключно повноваженнями АМК і суперечить приписам статті 59 Закону у контексті повноважень суду під час розгляду справ про визнання недійсними рішень АМК. 

8.63. Суди попередніх інстанцій на виконання припису статті 59 Закону проаналізували зміст оскаржуваного рішення АМК, перевірили дотримання Відділенням АМК вимог законодавства, дослідили та оцінили наведені сторонами доводи та аргументи, докази, дійшли висновку про повноту дослідження Відділенням АМК дійсних обставин справи, можливість встановити мотиви його прийняття, які можуть бути достатніми для висновків органу, викладених у Рішенні АМК і не встановили підстав, передбачених статтею 59 Закону для визнання недійсним Рішення АМК у частині, що стосується Товариства.

8.64. Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що висновки судів попередніх інстанцій не є узагальненими, а містять належні висновки щодо дослідження, оцінки та перевірки відповідності змісту Рішення АМК викладеним вимогам в контексті інкримінованих позивачу порушення антимонопольного законодавства, судами попередніх інстанцій не з`ясовані обставини існування підстав для визнання протиправним і скасування Рішення АМК у частині, що стосується порушення органом АМК положень статті 59 Закону та Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

8.65. Верховний Суд виходить з того, що оскаржувані судові рішення не суперечать правовим висновкам, проаналізованих і/або наведених у цьому розділі постанови Суду.

8.66. Верховний Суд вчергове зазначає, що неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.67. Відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми та не свідчить про те, суд в застосував норму інакше (не так,  в іншій спосіб витлумачив), а неоднаковою фактично-доказовою базою, тобто за інших обставин, встановлених попередніми судовими інстанціями, і за іншими поданими сторонами та оціненими судами доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято судове рішення.

8.68. Наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів та встановленні інших обставин у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для визнання оспорюваного Рішення АМК протиправним у частині, що стосується Товариства.

8.69. Верховний Суд наголошує, що у справі, яка розглядається, суд апеляційної інстанції надав оцінку всім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких у силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки, встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.70. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 зі справи №373/2054/16-ц).

8.71. Товариством не мотивовано та не доведено, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права щодо порядку надання та отримання доказів (стаття 80 ГПК України), та/або встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих (стаття 77 ГПК України), неналежних (стаття 76 ГПК України), недостовірних (стаття 78 ГПК України) чи невірогідних (стаття 79 ГПК України) доказів.

8.72. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги в частині підстави касаційного оскарження передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України не знайшли свого підтвердження.

8.73. Що ж до посилань скаржника на те, що суди попередніх інстанцій фактично надали правову оцінку діям ТОВ «Град Інвест Ріал Істейт» без залучення його як третьої особи у справі та визнали їх протиправними, при цьому, позбавивши товариство можливості надати свої пояснення та заперечення щодо таких висновків, що є порушенням статті 50 ГПК України, то слід зазначити таке.

8.74. Суд звертається до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №910/17126/19 такого змісту:
«Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідальність за порушення антимонопольно-конкурентного законодавства має індивідуальний характер.
Відповідно рішення органу Антимонопольного комітету України, у тому числі, й те, яке стосується притягнення особи до відповідальності за вчинення антиконкурентних узгоджених дій з іншими особами (особою), зацікавлена особа має право оскаржити лише стосовно себе. Вимога про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України розглядається судом лише в тих частинах, які стосуються позивача (позивачів) у справі. При цьому встановлені у такій справі обставини не набувають преюдиціального значення у розумінні приписів частини четвертої статті 75 ГПК України для іншої особи (осіб) - відповідача (відповідачів) в антимонопольній справі і ця (особа) має право на оскарження у встановленому законом порядку рішення органу Антимонопольного комітету України у частинах, які стосуються безпосередньо її.
Стала та послідовна правова позиція з відповідного питання викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 зі справи №910/2193/17, від 20.03.2018 зі справи №913/52/17, від 27.03.2018 зі справи №910/8144/15-г, від 12.06.2018 зі справи №922/5616/15, від 18.12.2018 зі справи №922/5617/15, від 28.01.2020 зі справи №915/1860/18 і Суд у справі №910/17126/19 не вбачає підстав для відступу від неї».

8.75. Отже, Верховний Суд стало та послідовно наголошував на тому, що учасник торгів/аукціону має право на оскарження відповідного рішення АМК у частині, яка стосується саме нього, і судові рішення, які ухвалені стосовно іншого учасника не мають преюдиційного значення у розмінні статті 75 ГПК України під час розгляду справи судом.

8.76. Таким чином, доводи стосовно надання судами попередніх інстанцій оцінки діям ТОВ «Гранд Інвест Ріал Істейт» у цій справі, незалучення вказаного Товариства до участі у цій справі, не відповідає сталій і послідовній позиції Верховного Суду та покликання стосовно порушення статті 50 ГПК України не знайшли свого підтвердження.

8.77. Крім того, ТОВ «Гранд Інвест Ріал Істейт» не було позбавлено права оскаржити Рішення АМК у тій частині, яка його стосувалася.

8.78. Стосовно покликань скаржника на допущене суттєве порушення норм процесуального права (7, 13, 42, 197 ГПК України, статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції), оскільки апеляційний суд не забезпечив належного повідомлення позивача про проведення засідання у формі відеоконференції, що позбавило його можливості підготуватися до захисту та унеможливило участь представника Товариства у судовому засіданні, то слід зазначити таке.

8.79. В силу приписів пункту 5 частини першої статті 310 ГПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

8.80. Отже, у контексті застосування вказаної вище норми процесуального права необхідно з`ясувати, в першу чергу, наявність/відсутність належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання учасника справи (у цій справі позивача).

8.81. Зі змісту матеріалів цієї справи вбачається, таке:
- Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 10.06.2024, зокрема відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства та розгляд справи призначив на 24.07.2024; вказана ухвала доставлена в електронний кабінет, зокрема Товариства, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа;
- Товариство 24.07.2024 подало суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи;
- Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 24.07.2024, зокрема відклав розгляд справи на 28.08.2024;
- Товариство 24.08.2024 подало суду апеляційної інстанції заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій позивач просив забезпечити участь його представника адвоката у судовому засіданні, що призначене на 28.08.2024 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів;
- Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 26.08.2024, зокрема клопотання Товариства про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задовольнив та судове засідання у справі №914/484/24, призначене на 28.08.2024 ухвалив провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з представником позивача, а саме його адвокатом; вказана ухвала була доставлена в електронний кабінет Товариства, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа;
- Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 28.08.2024, зокрема відклав розгляд справи на 25.09.2024 та ухвалив судове засідання у справі №914/484/24, призначене на 25.09.2024 провести з представником позивача в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів; вказана ухвала була доставлена в електронний кабінет, зокрема Товариства, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа;
- Товариство 23.09.2024 подало суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи;
- Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 25.09.2024, зокрема відклав розгляд справи на 17.10.2024 та ухвалив судове засідання у справі №914/484/24, призначене на 17.10.2024 провести з представником позивача, а саме його адвокатом в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів;
- Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 18.10.2024 зупинив провадження у справі до закінчення касаційного провадження та надходження на адресу суду апеляційної інстанції матеріалів справи №914/484/24; вказана ухвала була доставлена в електронний кабінет, зокрема Товариства, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа;
- Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 26.11.2024, зокрема поновив апеляційне провадження у справі №914/484/24; призначив розгляд справи на 07.01.2025 та ухвалив, що участь представників сторін у судовому засіданні на їх власний розсуд; вказана ухвала була доставлена в електронний кабінет Товариства 26.11.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа;
- від Товариства 06.01.2025 (отримано судом 07.01.2025) до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи, в якому позивач просив суд: відкласти розгляд справи №914/484/24 за апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Львівської області від 13.05.2024 на іншу дату; наступні судові засідання у справі №914/484 проводити з участю представника позивача, а саме його адвоката в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів;
- з протоколу судового засідання в режимі відеоконференції від 07.01.2024 №3855519 та відеозапису вбачається, що секретар судового засідання Хом`як Христина Андріївна неодноразово запрошувала представника позивача - його адвоката для участі у судовому засіданні, втім представник позивача перебував в режимі офлайн; колегія суддів розглянула, зокрема клопотання позивача та відхилила його.

8.82. З огляду на наведене у пункті 8.81 цієї постанови вбачається, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання 07.01.2025, оскільки ухвала від 26.11.2024 доставлена в електронний кабінет Товариства 26.11.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа; суд апеляційної інстанції не визнавав явку представників учасників справи обов`язковою; суд апеляційної інстанції відхилив клопотання позивача про відкладення; у клопотанні про відкладення представник позивача просив саме наступні судові засідання, а не судове засідання, призначене на 07.01.2025, проводити з участю представника позивача, а саме його адвоката в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, а тому покликання на висновки Верховного Суду, наведені у пунктах 4.7.1.1 та 4.7.1.2 цієї постанови, не є релевантними для цієї справи.

8.83. Таким чином, враховуючи викладене у пунктах 8.81 та 8.82 цієї постанови, доводи скаржника про порушення норм процесуального права, у тому числі статті 197 ГПК України не підтвердилися.

8.84. Що ж до посилань на те, що у повному тексті постанови апеляційної інстанції зазначено, що представник позивача з`явися, то Суд виходить з приписів частини другої статті 309 ГПК України, відповідно до якої не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

8.85. Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

8.86. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.87. Отже, підстави касаційного оскарження, наведені скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримали підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції відсутні.

8.88. Верховний Суд бере до уваги та вважає прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, в тій частині, яка узгоджується з вказаними вище міркуваннями Верховного Суду, наведеними у цій постанові.

8.89. Верховний Суд окремо вважає за необхідне вказати, що у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

8.90. Верховний Суд зазначає, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких скаржником у цій справі аргументовано не доведено.

8.91. Верховний Суд, враховуючи рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
9.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу позивача слід залишити без задоволення.

10. Судові витрати
10.1. Судовий збір сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на скаржника, оскільки, Верховний Суд касаційну скаргу позивача залишає без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерколесо» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 13.05.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.01.2025 у справі №914/484/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                Т. Малашенкова

Суддя                                                                                І. Бенедисюк

Суддя                                                                                А. Ємець