ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року 
м. Черкаси   

Справа № 711/8020/23		
Провадження № 22-ц/821/443/25		
Категорія: 301010300  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Новікова О.М., Фетісової Т.Л.
за участю секретаря: Гладиш О.Ю. 

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
представник позивача: адвокат Мельник Олег Федорович
відповідач:  ОСОБА_2  
представник відповідача: адвокат Фонрабе Євген Вікторович

розглянувши у порядку спрощеного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мельника Олега Федоровича на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20 грудня 2024 року (ухваленого під головуванням судді Булгакової Г.В. в приміщенні Придніпровського районного суду м.Черкаси) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності,-
в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

01 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з січня 2006 року він та відповідачка, будучи студентами Уманського державного аграрного університету, почали проживати однією сім`єю, мали спільний бюджет та вели спільне господарство.
Для забезпечення сім`ї житлом 27.12.2006 між ТОВ «Гарант» та відповідачкою було укладено договір № 4-10/013 дольової участі у будівництві квартири в багатоповерховому житловому будинку.
У березні 2007 року з метою заробітку коштів на придбання квартири АДРЕСА_1 , зазначає позивач, він поїхав працювати в Данію, а відповідачка переїхала до своїх батьків в м. Черкаси, в яких проживала до липня 2007 року.
У липні 2007 року відповідачка приїхала до нього в Данію, де вони продовжили проживати однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, кошти з якого відправляли в Україну для їх подальшого внесення за квартиру.
09.09.2008 будівництво квартири було закінчено і на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради відповідачці було надано дозвіл на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 . 18.09.2008 відповідачка отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно.
08.08.2009 позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою, під час якого у них народилося двоє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.02.2022 шлюб між ним та відповідачкою розірвано.
У зв`язку з розірванням шлюбу виникла необхідність у поділі спільного майна, яке було придбане на ім`я відповідачки, але в період їх проживання однією сім`ю без реєстрації шлюбу, а саме квартири АДРЕСА_1 , в будівництво якої вони вкладали спільні кошти.
Враховуючи наведене, позивач просив суд:
-встановити факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 з січня 2006 року до 08.09.2009;
-визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності;
-визнати за ним - ОСОБА_1 , право власності на частку майна, яке придбане у період проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 , як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, а саме на частку квартири АДРЕСА_1 ;
-стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту проживання з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки, зокрема, ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету та відносин, притаманних подружжю у період з січня 2006 року до 08 серпня 2009 року.
Також суд вказав, що самі лише спільні фотографії та показання свідків без доведення наявності у сторін спільного побуту та бюджету, факту здійснення спільних витрат не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 21 січня 2025 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Мельник О.Ф., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування їх судом першої інстанції, а також порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відхилив усі докази, подані позивачем в обґрунтування позовних вимог. Стверджує, що відповідачка не надала доказів походження грошових коштів на придбання спірної квартири. 
Що стосується встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, скаржник з посиланням на позицію ВС у справі №204/6931/20 від 23.09.2021 року, вважає що ним доведено вказаний факт належними доказами, зокрема актом Христинівської міської ради, письмовими поясненнями свідка, фотознімками аудіо записом розмови та поясненнями свідків, допитаних у суді першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 28 лютого 2025 року, ОСОБА_2 , вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 грудня 2024 року – залишити без змін, вважаючи його законним, обгрунтованим, таким, що відповідає зібраним доказам, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції цілком відповідає зазначеним вимогам, виходячи з наступного.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять та позивачем не надано до суду першої інстанції достатньо достовірних та належних доказів в розрізі положень статей 76-81 ЦПК України на підтвердження того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з січня 2006 року до 08 вересня 2009 року склались усталені стосунки, які притаманні сім`ї, що сторони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки, а отже відсутні докази на підтвердження факту їх спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27.12.2006 між ТОВ «Гарант», як забудовником, та ОСОБА_6 , як замовником, укладено договір № 4-10/0113 дольової участі у будівництві квартири в багатоповерховому житловому будинку, відповідно до умов якого замовник приймає дольову участь у фінансуванні будівництва 10-поверхового 4-х секційного багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , а забудовник зобов`язується своїми силами і засобами за власні кошти та кошти замовника здійснити будівництво об`єкту та передати у власність замовника, розташовану в об`єкті будівництва 2-кімнатну квартиру, будівничий АДРЕСА_3 , яка розташована на 10 поверсі, збудовану відповідно до проекту будівництва та з урахуванням комплексу робіт, передбачених технічними характеристиками житлових приміщень та цього договору.
Згідно п. 2.1. вказаного Договору, загальна вартість квартири становила 239 370,00 грн. з урахуванням ПДВ.
Пунктами 3.1. - 3.5. Договору передбачено, що після введення об`єкту будівництва в експлуатацію, забудовник передає замовнику квартиру у власність. Забудовник зобов`язується передати квартиру у власність замовника після введення об`єкту будівництва в експлуатацію протягом 30 календарних днів з моменту закінчення між сторонами розрахунків, передбачених п. 2.5. Договору. Передача квартири забудовником у власність замовника здійснюється по Акту приймання-передачі квартири у власність, який підписується сторонами. До моменту підписання між сторонами Акту приймання-передачі квартири у власність власником об`єкту будівництва та квартири є забудовник. Замовник набуває право власності на квартиру з моменту підписання між сторонами Акту приймання-передачі квартири у власність.
24.06.2008 між ТОВ «Гарант» та ОСОБА_6 підписано акт прийому-передачі у власність квартири, збудованої в порядку дольової участі в будівництві житла, за яким ТОВ «Гарант» передало, а ОСОБА_6 , яка виплатила повну вартість за будівництво житла в сумі 239 370,00 грн., прийняла 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_3 на 10 поверсі 10-ти поверхового будинку АДРЕСА_2 .
Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1330 від 09.09.2008 «Про оформлення права власності на квартири» ОСОБА_6 дозволено оформити право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та доручено КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» оформити свідоцтво про право власності на квартиру.
18.09.2008 виконавчим комітетом Черкаської міської ради видано ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
08.08.2009 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Христинівського районного управління юстиції Черкаської області. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».
Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.02.2022 у справі № 711/7677/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Позивач, на підтвердження факту проживання з відповідачкою однією сім`єю у період з січня 2006 року до 08.08.2009, надав суду: акт обстеження житлово-побутових умов і матеріального стану № 4, складений 11.05.2023 депутатом міської ради Гороховою Н.І., головою вуличного комітету Миколюком І.А. та сусідами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в якому вказано, що сторони проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_4 з червня 2006 року по квітень 2007 року; пояснення ОСОБА_10 від 12.03.2023; податкову декларацію за 2007 рік; податкову декларацію за 2008 рік; фотознімок, на якому зображена відповідачка; фотознімок, на якому зображені сторони та батьки позивача; фотознімок, на якому зображені сторони; диск з аудіо записом телефонної розмови.
Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім`ю, але статусу подружжя не набувають.
При цьому, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.
Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Ці особи можуть перебувати у родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у будь-яких з цих стосунків, або бути і в тих, і в інших стосунках. Домогосподарство може складатися з однієї особи.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
В той же час, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з січня 2006 року до 08 вересня 2009 однією сім`єю, наявність у них спільного побуту, взаємних прав та обов`язків.
Як вірно зауважив суд першої інстанції, акт обстеження житлово-побутових умов і матеріального стану № 4 від 11.05.2023, не містить жодних відомостей, на підставі яких, особами, що його підписали, встановлено обставини, викладені в цьому Акті, зокрема, в чому саме полягало проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства сторонами.
Факт спільного відпочинку, спільна присутність на святкуванні свят, придбання один одному речей, на які посилається позивач, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між останніми склались та мали місце протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.
Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2019 року, справа №552/6659/16-ц, провадження № 61-36768св18.
Апеляційний суд враховує, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі № 761/38043/17, провадження № 61-47739 св 18.
Проте, надані позивачем до суду першої інстанції письмові докази на підтвердження вказаного факту, не є тими доказами, які є достатніми у своїй сукупності для встановлення вищезазначеного факту.
Надані письмові пояснення ОСОБА_10 не можуть об`єктивно свідчити про ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з січня 2006 року до 08 вересня 2009 року спільного господарства, оскільки безпосереднім свідком описаних в поясненні подій він не був.
Свідки під час їх допиту в судовому засіданні суду першої інстанції повідомили лише, що у позивача та відповідачки були романтичні відносини. Ведення сторонами спільного господарства, зокрема, наявність спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, зазначені свідки беззаперечно не підтвердили.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що є матір`ю ОСОБА_1 . Позивач та відповідачка, будучи студентами Уманського державного аграрного університету проживали разом у гуртожитку, а на вихідні приїжджали гостювати до них у м. Христинівка. У червні 2006 року після закінчення університету вони переїхали до них у м. Христинівка, де проживали разом однією сім`ю, вели спільне господарство до 2007 року. У січні 2007 року позивач та відповідачка заручилися. У березні 2007 року позивач поїхав на заробітки за кордон, а у липні 2007 року до нього приїхала відповідачка. У Данії позивач та відповідачка проживали разом. В оформленні квартири вона участі не приймала, чому право власності на квартиру оформлено на відповідачку не знає. Квартира коштувала 140 тис., половину коштів – 70 тис. надав позивач. Кошти на придбання квартири позивач надсилав їй, а вона передавала їх матері відповідачки - ОСОБА_12 , яка займалась оформленням квартири.
Проте, лише такі покази за відсутності інших об`єктивних доказів не є достатніми для висновку про доведеність заявлених позовних вимог.
Крім того, суд вірно критично оцінив надані ОСОБА_11 свідчення, оскільки остання є матір`ю позивача та зацікавлена у результаті судового розгляду.
Не спростовують зазначених висновків і надані позивачем письмові документи, зокрема, податкові декларації за 2007 та 2008 роки, оскільки такі лише підтверджують сплату позивачем податків під час перебування в Королівстві Данія. Доказів того, що отриманий дохід позивач витратив на придбання спірної квартири, суду не надано.
Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.
Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що матеріали справи не містять та позивачем не надано до суду першої інстанції достатніх, достовірних та належних доказів відповідно до вимог статей 76-81 ЦПК України на підтвердження того, що між ним та ОСОБА_2 за період з січня 2006 року до 08 вересня 2009 року склались усталені стосунки, що притаманні сім`ї, що сторони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки, а отже відсутні докази на підтвердження факту їх спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
У зв`язку із недоведеністю факту проживання однією сім`єю, підстав для визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності не вбачається.
У контексті наведеного, колегія суддів не вбачає підстав надавати оцінку доводам скаржника про не дослідження судом першої інстанції джерела походження коштів на придбання спірної квартири, оскільки дані твердження підлягають перевірці та дослідженню у разі встановлення факту спільного проживання, чого у даній справі позивачем не доведено.
Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно вирішив справу на підставі досліджених в судовому засіданні доказів та дійшов обґрунтованого висновку про залишення позовних вимог без задоволення.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мельника Олега Федоровича - залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20 грудня 2024 року  у справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах, передбачених ЦПК України.

Головуюча                                 О.В. Карпенко

Судді                                 О.М. Новіков

Т.Л. Фетісова

/повний текст постанови суду виготовлено 03 квітня 2025 року/