ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2025 року          м.Дніпро         Справа №  904/2851/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)
суддів: Кощеєва І.М., Чус О.В.
при секретарі судового засідання: Карпенко А.С.

Представники сторін:
від позивача: Лопатнікова Аліна Вадимівна (поза межами приміщення суду) – від Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" – адвокат, довіреність №271К-Н-О від 20.02.2023
від скаржника: Кузьменко Володимир Сергійович (поза межами приміщення суду) – від Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Бізнес Дніпро" – адвокат, ордер серії АЕ №1304151 від 12.01.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Бізнес Дніпро" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2024 у справі №904/2851/20 (головуючий суддя Рудь І.А., судді Колісник І.І., Красота О.І.)
за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Бізнес Дніпро"
про усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення 58 457 грн. 83 коп. за договором оренди приміщення від 01.02.2020

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом від 25.05.2020 № б/н в якому просить суд:
- усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом примусового звільнення приміщення за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 32 (об`єкт нежитлової нерухомості, реєстраційний номер №31995312101) загальною площею 1 872,10 кв. м, що складається з ЛВС та гаражів від боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю “Авто Бізнес Дніпро” та його майна в порядку виконання рішень про виселення боржника;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Авто Бізнес Дніпро”  неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення за період з 01.05.2020 по 22.05.2020 в сумі 58 457 грн. 83 коп.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2024 у справі №904/2851/20 позов задоволено повністю.
              Усунуто перешкоди у користуванні власністю шляхом примусового звільнення приміщення за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 32 (об`єкт нежитлової нерухомості, реєстраційний номер №31995312101) загальною площею 1 872,10 кв. м, що складається з ЛВС та гаражів від боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю “Авто Бізнес Дніпро” (49000, м. Дніпро, пр. Праці, буд. 2Т, код ЄДРПОУ 43215616) та його майна в порядку виконання рішень про виселення боржника.
              Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Авто Бізнес Дніпро” на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення за період з 01.05.2020 по 22.05.2020 в сумі 58 457 грн. 83 коп. та судовий збір у розмірі 4 204 грн. 00 коп.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку відсутні підстави вважати, що відповідно до вимог ст. 764 Цивільного кодексу України спірний договір є поновленим на строк, раніше ним встановлений, оскільки у листах позивача №Е.18.0.0.0/4-74082 від 30.04.2020, №Е.18.0.0.0/4-83441 від 20.05.2020 викладені заперечення проти такого поновлення.
Враховуючи, що дія договору оренди припинена, а відповідачем не повернуто орендований об`єкт в порядку визначеним договором, що не заперечується відповідачем, місцевий господарськи суд виснував, що позивачем доведено, що відповідач чинить перешкоди у користуванні майном загальною площею 1 872,10 кв. м, що складається з ЛВС та гаражів, яке розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 32 (об`єкт нежитлової нерухомості, реєстраційний номер №31995312101).
З огляду на відсутність в матеріалах справи належних доказів, які б підтвердили продовження дії спірного договору, а також встановлення судом більш вірогідною обставину, що позивач у листах №Е.18.0.0.0/4-74082 від 30.04.2020, №Е.18.0.0.0/4-83441 від 20.05.2020 заперечував проти поновлення спірного договору, господарський суд дійшов висновку, що договір оренди приміщення від 01.02.2020 припинив свою дію 30.04.2020.
На підставі наведеного, колегією суддів визнано обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог в частині усунення перешкод у користуванні власністю шляхом примусового звільнення приміщення від Товариства з обмеженою відповідальністю “Авто Бізнес Дніпро” та його майна в порядку виконання рішень про виселення боржника.
Разом з тим, господарський суд визначив, що неповернення об`єкту оренди за договором у період після закінчення строку дії договору є підставою для застосування до відповідача наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, з огляду на що судом першої інстанції задоволено вимогу позивача щодо стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення за період з 01.05.2020 по 22.05.2020 в сумі 58 457 грн 83 коп.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто Бізнес Дніпро" подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
Скаржник зазначає, що надані позивачем докази на підтвердження надсилання листів №Е.18.0.0.0/4-74082 від 30.04.2020, №Е.18.0.0.0/4-83441 від 20.05.2020 не можуть бути належними та допустимими доказами направлення та отримання саме тих листів, на які посилається АТ КБ «Приватбанк».
Таким чином, апелянт стверджує, що після закінчення строку дії договору оренди від 01.02.20 позивачем не було заявлено про небажання продовжувати строк його дії, з огляду на що відповідач вважає договір оренди від 01.02.2020 продовженим, а позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Разом з тим, за доводами відповідача, враховуючи продовження строку дії договору оренди, жодні перешкоди в користуванні майном відповідачем не здійснюються, оскільки користування орендованими приміщеннями є правомірними.
Окрім того, враховуючи користування відповідачем приміщенням на підставі договору оренди від 01.02.2020, скаржник зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту прав не є належним.
Скаржник вказує на те, що позивач ухиляється від прийняття зі сторони ТОВ «Авто Бізнес Дніпро» зобов`язань зі сплати оренди. Так, позивачем було закрито рахунок, на який за умовами договору оренди приміщення від 01.02.2020 мала проводитись оплата за користування приміщенням та не повідомлено ТОВ «Авто Бізнес Дніпро» про вказані обставини.
Таким чином, саме неправомірні дії АТ КБ «Приватбанк» призвели до неможливості оплати оренди та надання відповідного доказу сплати як доказу користування приміщенням на законних правових підставах.
На підставі наведеного апелянт зазначає, що судом першої  інстанції грубо порушено норми процесуального права, а також неправомірно визнано встановленими ті обставини, які є недоведеними у зв`язку з взяттям до уваги неналежних доказів, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

12.04.2024 до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, за змістом якого останній зазначає наступне:
Зважаючи на приписи процесуального закону, зокрема ст. 165 та ст. 194 ГПК України, доводи заявлені ТОВ «Авто Бізнес Дніпро» в поясненнях від 27.11.2023, та наразі в апеляційній скарзі на рішення суду, є новими запереченнями відповідача проти позовних вимог, які не заявлялися на стадії підготовчого провадження у встановлені законом і судом строки, а відтак вони правомірно не прийняті судом першої інстанції до уваги та не підлягають з`ясуванню та оцінці з боку апеляційного суду.
Умовами спірного договору оренди не передбачена можливість автоматичного продовження цього договору, а в матеріалах справи відсутні докази вчинення сторонами договору дій, направлених на його пролонгацію.
Також, позивач вказує на відсутність в матеріалах справи доказів оплати ТОВ «Авто Бізнес Дніпро» оренди за користування спірним приміщенням після 30.04.2020, що свідчить про направленість дій відповідача на незаконне безоплатне користування майном АТ КБ «Приватбанк» без дійсної мети оренди такого майна відповідно до положень законодавства.
Наявні в матеріалах справи докази та вимоги позивача беззаперечно доводять відсутність намірів у АТ КБ «Приватбанк» на продовження договору оренди від 01.02.2020, укладеного з ТОВ «Авто Бізнес Дніпро» та припинення дії договору з 01.05.2020.
Позивач також вважає, що вимога по усунення перешкод у користуванні власністю шляхом примусового звільнення приміщення від боржника та його майна в порядку виконання рішень про виселення боржника відповідає способу судового захисту передбаченого ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження».
Позивач звертає увагу, що 13.02.2024 Господарським судом Дніпропетровської області відмовлено ТОВ «Авто Бізнес Дніпро» у задоволенні клопотань від 12.01.2024 про повернення на стадію підготовчого провадження та від 22.01.2024 про поновлення відповідачу строку на подання доказів та долучення до справи нових доказів. Таким чином, докази оплати оренди, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, не були прийняті судом першої інстанції до розгляду та не підлягають оцінці з боку апеляційного суду.
Доводи апелянта з посиланням на зазначені вище докази є безпідставними, оскільки виходять за межі предмету доказування та перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
З огляду на викладене, позивач вважає апеляційну скаргу ТОВ «Авто Бізнес Дніпро» необґрунтованою безпідставною та такою, що не може бути задоволена судом.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), судді: Чус О.В., судді Кощеєв І.М.         
             Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.03.2024 апеляційну скаргу залишено без руху; встановлений строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання ухвали, а саме оригіналу платіжного документа про доплату судового збору у сумі 2 372, 40 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2024 у справі №904/2851/20.
             29.03.2024 до канцелярії суду апеляційної інстанції від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.
          Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Бізнес Дніпро" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2024 у справі №904/2851/20. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 18.06.2024 об 12:30 год.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.06.2024 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Бізнес Дніпро" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2024 у справі №904/2851/20 відкладено на 06.08.2024 на 11:30 год.
05.08.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ «Бізнес Авто» надійшла заява про вступ у справу третьої особи, якою заявник просить залучити Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Авто» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.
Подана заява обґрунтована тим, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2023 у справі №904/3212/18 (залишено без змін) в задоволенні первісного позову відмовлено в повному обсязі, а зустрічний позов задоволено в повному обсязі, прийнято усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом примусового звільнення приміщення за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 32; літ. А-6, А1-4,Б-1, В-1 (об`єкт нежитлової нерухомості, реєстраційний номер №31995312101) від боржника – ТОВ «Бізнес Авто» (адреса місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, буд. 9, код ЄДРПОУ 39844668) та його майна в порядку виконання рішень про виселення боржника; стягнуто з ТОВ «Бізнес-Авто» на користь АТ КБ «Приватбанк» 1780,00 грн витрат на сплату судового збору.
На виконання вказаного рішення судом було видано відповідні накази, в тому числі наказ від 01.11.2023 у справі №904/3212/18 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом примусового звільнення приміщення за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 32; літ. А-6, А1-4,Б-1, В-1 (об`єкт нежитлової нерухомості, реєстраційний номер №31995312101) від боржника – ТОВ «Бізнес Авто» (адреса місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, буд. 9, код ЄДРПОУ 39844668) та його майна в порядку виконання рішень про виселення боржника.
Однак, наразі ТОВ «Бізнес-Авто» чи його майно не перебуває у приміщеннях за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 32; літ. А-6, А1-4,Б-1, В-1 (об`єкт нежитлової нерухомості, реєстраційний номер №31995312101).
У зв`язку з цим, встановлення обставин того, що саме ТОВ «Авто Бізнес Дніпро» користується спірним об`єктом нерухомого майна вплине на обов`язок ТОВ «Бізнес Авто» перед АТ КБ «Приватбанк» щодо звільнення приміщень. Таким чином, рішення в даній справі вплине на права і обов`язки ТОВ «Бізнес Авто» перед АТ КБ «Приватбанк».
В судовому засіданні, що відбулось 06.08.2024 оголошено перерву до 10.12.2024 на 12:30 год.

09.12.2024 до Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява ТОВ «Агро Сервіс Техінвест» про вступ у справу третьої особи, якою заявник просить залучити Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Сервіс Техінвест» до участі у справі №904/2851/20 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.
Заява товариства обґрунтована тим, що 01.11.2024 між ТОВ «Авто Бізнес Дніпро» та ТОВ «Агро Сервіс Техінвест» було укладено договір суборенди №01-11/2024, відповідно до якого ТОВ «Агро Сервіс Техінвест» взяло в суборенду частину приміщення площею 100 кв.м., за адресою: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 32, яке складається з ЛСВ та гаражів.
Отже, у випадку задоволення позову у справі №904/2851/20, Договір суборенди буде припинено, а заявник також буде вимушений звільнити орендовані приміщення.
Вказані обставини свідчать про те, що рішення у даній справі вплине на права та обов`язки ТОВ «Агро Сервіс Техінвест» по відношенню до інших учасників справи.

09.12.2024 до Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява ТОВ «Бізнес-Авто» про поновлення строку на подання заяви про вступ у справу, якою останній зазначає, що судовий спір у справі №904/3212/18 закінчився прийняттям постанови КГС у складі ВС від 05.03.2024, за результатами якого в задоволенні первісного позову відмовлено в повному обсязі, а зустрічний позов задоволено в повному обсязі й прийнято усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом примусового звільнення приміщення за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 32; літ. А-6, А1-4,Б-1, В-1 (об`єкт нежитлової нерухомості, реєстраційний номер №31995312101) від боржника – ТОВ «Бізнес Авто» (адреса місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, буд. 9, код ЄДРПОУ 39844668) та його майна в порядку виконання рішень про виселення боржника; стягнуто з ТОВ «Бізнес-Авто» на користь АТ КБ «Приватбанк» 1780,00 грн витрат на сплату судового збору.
Окрім цього, постановою Центрального апеляційного господарського суду було відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Авто» про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №904/3212/18.
Таким чином, ТОВ «Бізнес-Авто» намагалось захистити свої права та інтереси у справі №904/3212/18.
Разом з цим, розгляд справи №904/2851/20 в суді першої інстанції закінчився прийняттям рішення від 13.02.2024, тобто до закінчення розгляду справи №904/3212/18, у зв`язку з чим, ТОВ «Бізнес-Авто» не було заявлено про вступ у справу в якості третьої особи.
За доводами заявника, саме суд мав залучити до участі у справі як третю особу ТОВ «Бізнес-Авто», однак цього не зробив, не зважаючи на наявність доказів впливу справи на права та обов`язки ТОВ «Бізнес-Авто».
Враховуючи вищезазначені обставини, строк для подання заяви про вступ у справу третьої особи пропущено з поважних причин.
В судовому засіданні, що відбулось 10.12.2024 оголошено перерву до 11.03.2025 на 09:30 год.

03.03.2025 до  Центрального апеляційного господарського суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшли заперечення на заяву ТОВ «Бізнес Авто» про вступ у справу третьої особи, за змістом яких зазначає наступне:
ТОВ «Бізнес-Авто» пропущено процесуальний строк для подання заяви про вступ у справу третьої особи, що є самостійною вимогою для залишення заяви без задоволення. Крім того, на думку заявника, відсутні будь-які підстави для залучення ТОВ «Бізнес-Авто№ відповідно до ч. 1 ст. 50 ГПК України, адже заявником не доведено, що рішення у справі може вплинути на його права або обов`язки щодо сторін спору.
Встановлені у даній справі обставини щодо договірних правовідносин між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Авто Бізнес Дніпро», учасником яких є ТВ «Бізнес-Авто» не є, не впливають та не можуть вплинути на обов`язок ТОВ «Бізнес-Авто» з виконання рішення суду у справі №904/3212/18.
Таким чином, заява не містить належного обґрунтування наявності підстав для залучення ТОВ «Бізнес-Авто» у справу у якості третьої особи.

Розглянувши вищевказані заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Авто» про вступ у справу третьої особи за вх. №40430 від 05.08.2024 та заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Сервіс Техінвест» за вх. №42421 від 09.12.2024 колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1-3 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. 
Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. 
У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Згідно з ч. 4 ст. 119 ГПК України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. 
У відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17, підставою для вступу (залучення) в судовий процес третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору – ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. 
Підставою участі третіх осіб у справі є їх юридична заінтересованість, яка ґрунтується на матеріально-правових відносинах з однією із сторін даної цивільної справи. 
Матеріальною підставою залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є обґрунтоване припущення, що судове рішення може вплинути на права і обов`язки осіб, які не є стороною у справі. Судове рішення може вплинути на права або обов`язки третьої особи, якщо між цією третьою особою і стороною, на боці якої вона бере участь у справі, існують певні правовідносини (права і обов`язки), які за наслідками вирішення справи можуть змінитися або припинитися, або якщо на підставі рішення суду між стороною і третьою особою виникнуть нові правовідносини (права і обов`язки). 
Колегія суддів зазначає, що ТОВ "Бізнес Авто" у клопотанні про поновлення процесуального строку для подання заяви про вступ у справу третьої особи (том 5, а.с. 143-145) не зазначено вагомих причин неподання останнім такої заяви в рамках підготовчого провадження в суді першої інстанції.
При цьому, як свідчить ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2020 у даній справі (т. 1, а.с. 150-152) про повернення позову третьої особи ТОВ “Бізнес-Авто”, останній володів інформацією про розгляд справи з 2020 року зі стадії підготовчого провадження. Таким чином, ТОВ "Бізнес-Авто" пропущено процесуальний строк для подання заяви про вступ у справу третьої особи, що є самостійною підставою для залишення заяви без задоволення.
Колегія суддів констатує, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Сервіс Техінвест» про залучення у справу у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача не містить клопотання про поновлення процесуального строку для подання заяви про вступ у справу третьої особи та не зазначено вагомих причин неподання останнім такої заяви в рамках підготовчого провадження в суді першої інстанції.
Крім цього, на переконання колегії суддів, відсутні і будь-які підстави для залучення ТОВ "Бізнес Авто" та ТОВ «Агро Сервіс Техінвест» відповідно до ч. 1 ст. 50 ГПК України через недоведення заявниками того факту, що рішення у справі впливає на їх права або обов`язки щодо сторін спору.

03.03.2025 до Центрального апеляційного господарського суду надійшли пояснення АТ КБ «Приватбанк», згідно змісту яких позивачем зазначено наступне:
- умова щодо строку оренди була запропонована позивачем та погоджена орендарем без жодних зауважень чи пропозицій. Таким чином, умови п. 7.1. договору оренди, як і договір в іншій частині умов, погоджені сторонами з власного волевиявлення, враховуючи принцип свободи договору та з урахуванням положень законодавства;
- КМУ було прийнято рішення саме про викуп акцій неплатоспроможного банку за процедурою визначеною статтями 39-411 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та за наслідками такого викупу набуте право власності на 100% акцій такого банку. Разом з цим, згідно ч. 1 с. 5 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» банки мають право самостійно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що перебуває у їхній власності.
Згідно з п.12 Статуту АТ КБ «Приватбанк» Банк як юридична особа має у власності відокремлене майно, самостійний баланс відкриває власні рахунки у Національному банку та інших банках, власні печатки, штампи, фірмові бланки та інші реквізити.
Згідно з п. 13 Статуту АТ КБ «Приватбанк» має право від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав, у тому числі вчиняти правочини (договори, контракти), бути учасником судового процесу у судах, третейських судах. Міжнародному комерційному арбітражному суді при ТПП України та міжнародних судових інстанціях.
Майно (майнові права), набуте Банком у результаті правонаступництва, є власністю Банку (п. 14 Статуту АТ КБ «Приватбанк»).
Банк володіє, користується і розпоряджається своїм майном та коштами відповідно до мети і предмета своєї діяльності, передбачених цим статутом (п. 15 Статуту).
Згідно з п. 24 Статуту АТ КБ «Приватбанк» Банк провадить свою діяльністю на комерційній основі, набуває, володіє, користується та розпоряджається майном, у тому числі будівлями, спорудами, устаткуванням, інвентарем, фондами та коштами, які належать йому на правах власності, відповідно до законодавства.
З огляду на наведене, належним є висновок, що акції як частка у статутному капіталі акціонерного товариства посвідчує корпоративні права, як сукупність майнових та немайнових прав, які є обороноздатними об`єктами цивільних прав у розумінні Розділу ІІІ Книги першої Цивільного кодексу України та можуть належати на праві власності особі, що їх набула у визначений законом спосіб. Корпоративні права не наділяють їх власника майновими правами стосовно майна, що на праві власності належить товариству. 
Одночасно з зазначеним, законодавство про акціонерні товариства, про банки та банківську діяльність та про здійснення оперативного управління державним майном не передбачає можливості набуття державою права власності на майно товариств за наслідками набуття права власності на частки (акції) в статутних капіталах таких самостійних господарюючих суб`єктів. 
Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка на явна у справі як додаток до позовної заяви) нерухоме майно з реєстраційним номером 31995312101, яке є об`єктом оренди, та знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 32; літ. А-6, А1-4, Б-1, В-1, було набуте у приватну власність ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 04.08.2016 за наслідками здійснення власної господарської діяльності. Таким чином, з наведеного вище та з доказів наявних в матеріалах справи вбачається, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК»: 
- не є державним підприємством, установою або організацією; 
- не засновувалось на майні, що належить АРК або перебуває у комунальній власності; 
- майно, що є об`єктом оренди, та знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 32; літ. А-6, А1-4, Б-1, В-1, є приватною власністю АТ КБ «ПРИВАТБАНК»; 
- майно, що є об`єктом оренди, та знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 32; літ. А-6, А1-4, Б-1, В-1, не належить на праві власності державі.

11.03.2025 до Центрального апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення ТОВ «Авто Бізнес Дніпро», згідно змісту яких відповідач зазначає, що майно банку є державним майном, а тому на відносини за договором оренди розповсюджуються вимоги ЗУ «Про оренду державного та комунального майна». 
Пункт 7.5. договору оренди щодо відмови сторін від застосування положень ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» порушує публічний порядок та, відповідно, є нікчемним.
Таким чином, під час своєї діяльності АТ КБ «Приватбанк» повинен застосовувати норми ЗУ «Про оренду державного та комунального майна».
Крім того відповідач зазначає, що наразі договір оренди, укладений між сторонами, оскаржується ТОВ «Авто Бізнес Дніпро» в судовому порядку в Господарському суді Дніпропетровської області.

11.03.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес Дніпро» подано до Центрального апеляційного господарського суду клопотання про зупинення провадження, обґрунтоване розглядом Господарським судом Дніпропетровської області позову ТОВ «Авто Бізнес Дніпро» до АТ КБ «Приватбанк» у справі №904/982/25 про визнання недійсним договору оренди приміщення від 01.02.2020.
Колегія суддів дослідила зміст клопотання і прийшла до висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі, беручи до уваги наступне.
Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі (аналогічний висновок викладений в постановах Касаційного господарського суду складі Верховного Суду від 17.04.2019 р. у справі № 910/23396/16 та від 20.12.2019 р. у справі № 910/759/19 ).
Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарського суду слід у кожному конкретному випадку з`ясувати, як пов`язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, та чим обумовлюється неможливість розгляду справи. При цьому, наявність одночасно двох цих обставин є необхідною процесуальною підставою для застосування   пункту 5 ч. 1   ст. 227 ГПК України.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.
Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.
Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.
У своєму клопотанні заявник не навів переконливих обставин, за яких апеляційна скарга у цій справі не може бути розглянута до закінчення розгляду справи 904/982/25 за позовом ТОВ «Авто Бізнес Дніпро» до АТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору.
В даній справі суд не позбавлений можливості з`ясувати всі обставини, що мають важливе значення для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес Дніпро» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2024 у справі №904/2851/20.
Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла до висновку про те, що правові підстави для зупинення провадження у справі №904/2851/20 на стадії апеляційного провадження відсутні.
11.03.2025 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

01.02.2020 між Акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто Бізнес Дніпро" (орендар) укладено договір оренди приміщення № б/н (далі – договір), відповідно до п. 1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених договором, орендодавець зобов`язується передати орендарю, а орендар зобов`язується прийняти у тимчасове користування (оренду) приміщення, визначене у договорі, за плату та на обумовлений строк для здійснення господарської" діяльності.
Згідно з п. 1.2. договору приміщення, яке передається в оренду за договором (надалі  іменується “приміщення”) знаходиться за адресою: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, будинок 32 має загальну площу 1 872,10 квадратних метри та складається з ЛСВ та гаражів і знаходиться у власності орендодавця на підставі договору іпотеки від 01.06.2016 року, що зареєстрований в реєстрі за № 4453.
За умовами п. 1.4. договору приміщення надається орендареві для використання його у діяльності орендаря як СТО.
Приміщення є предметом іпотечного договору № 46 від 12.03.2009, укладеного між орендодавцем та Національним банком України (надалі за текстом - іпотекодержатель).
Відповідно до п. 2.1 договору приміщення передається орендодавцем і приймається орендарем в оренду на умовах сплати останнім плати за користування приміщенням шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця № UA203052990О00036004030003345.
Пунктом 2.2. договору встановлено, що орендна плата підлягає сплаті до 20 числа поточного місяця за наступний місяць оренди (розрахунковий), із розрахунку 22,00 гри. за 1 кв.м., в т.ч. ПДВ 3,67 грн., а за всю орендовану площу 41 186,20 грн., в т.ч. ПДВ -6 864,37 грн. за місяць оренди та починає нараховуватись з моменту підписання акту здачі-приймання приміщення. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць підлягає індексації з коефіцієнтом рівним 1 (одиниці).
Відповідно до п. 2.5. договору у разі звернення стягнення на предмет іпотеки - приміщення, до іпотекодержателя переходить право на отримання орендної плати на приміщення.
За умовами п. 4.2 договору орендар зобов`язався, зокрема, звільнити приміщення та повернути його орендодавцю у разі закінчення строку дії договору або у разі його дострокового розірвання в останній день дії договору у стані, в якому приміщення було одержане, з урахуванням нормального зносу (пп 4.2.15. договору)
У п. 5.1. договору сторони узгодили, що передача орендодавцем та прийняття орендарем приміщення в оренду надається та засвідчується актом здачі-приймання приміщення в оренду. Повернення приміщення орендодавцю здійснюється за актом здачі - приймання. Обов`язок по складанню акта здачі-приймання покладається на сторону, яка передає приміщення іншій стороні  договору. Орендодавець/орендар зобов`язаний здійснити огляд приміщення під час підписання акту здачі-приймання.                                                                                                                                    
Згідно із п. 5.2. договору приміщення та інше майно вважаються фактично переданими    орендодавцю/орендареві з моменту підписання акта здачі-приймання. У момент підписання цього акта орендодавець/орендар передає орендодавцю/орендарю ключі від приміщення.
За змістом п. 5.3. договору оплата оренди орендарем здійснюється по день фактичного звільнення приміщення.   
Відповідно до п. 7.1. договору цей договір вважається укладеним з моменту його підписання та діє з “ 01” лютого 2020 року по “ 30” квітня 2020 року.
Дія договору припиняється в разі звернення стягнення іпотекодержателем на предмет іпотеки (об`єкт оренди) (п. 7.9. договору).
Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2020 сторонами підписано акт здачі-приймання приміщення, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у користування приміщення, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 32, має загальну площу 1872,10 кв.м. та складається з ЛСВ та гаражів (т.1, а.с. 15).
Звертаючись з даним позовом, позивач вказує про те, що в останній день строку дії договору відповідачем обов`язки, визначені підпунктами 5.1. та 4.2.15 договору виконані не були, а саме, ним не було складено акт здачі-приймання приміщення та не було повернуто приміщення із строкового користування, з огляду на що відповідачем було допущено порушення зобов`язання у вигляді не повернення речі із найму.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного: 
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині того, що: на виконання умов договору оренди приміщення № б/н, укладеного 01.02.2020 між Акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто Бізнес Дніпро" (орендар), за актом здачі-приймання приміщення орендодавець передав, а орендар прийняв у користування приміщення, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 32, має загальну площу 1872,10 кв.м. та складається з ЛСВ та гаражів (т.1, а.с. 15). 
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
З своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та   Глави 30 Господарського кодексу України.
Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (ч. 1 ст. 761 ЦК України).
Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання забезпечення стабільності фінансової системи» від 18 грудня 2016 року № 961 (далі - Постанова) Кабінетом Міністрів України було прийнято пропозицію Національного банку щодо участі держави в особі Міністерства фінансів у виведенні з ринку Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" у спосіб, визначений п. 5 ч. 2 ст. 39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (продаж неплатоспроможного банку інвестору).
Згідно з абзацом 2 п. 2 Постанови держава в особі Міністерства фінансів придбаває акції ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" у повному обсязі за одну гривню.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» інвестор - особа, яка виявила намір і надала Фонду письмове зобов`язання про придбання акцій неплатоспроможного банку або перехідного банку у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку.
Із зазначеного вбачається, що Кабінетом Міністрів України було прийнято рішення саме про викуп акцій неплатоспроможного банку за процедурою визначеною статтями 39-411   Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та за наслідками такого викупу набуте право власності на 100% акцій такого банку.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки мають право самостійно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що перебуває у їхній власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки в Україні створюються у формі акціонерного товариства або кооперативного банку.
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦУ України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 190 ЦК України майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.
Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Частиною 1 ст. 178 ЦК України, в свою чергу, визначено, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.
Відповідно до приписів ЗУ   «Про оренду державного та комунального майна»   (станом на час укладання спірного договору оренди   01.02.2020) цей Закон регулює:
- правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим, а також передачею права на експлуатацію такого майна;
- майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим.
Галузеві особливості оренди державного та комунального майна можуть встановлюватися виключно законами.
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).
Відповідно до пунктів 1,3 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
Колегія суддів констатує, що додаткові пояснення, надані сторонами на виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 10.12.2024 не містять в собі посилань на факти, які б підтверджували визнання недійсними положень п. 7.1. договору, яким строк дії договору визначено з “ 01” лютого 2020 року по “ 30” квітня 2020 року.
Згідно з відомостями, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (будівлі літ.А-6,А1-4,Б-1, В-1; загальною площею 16   927,3 кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.32); це приміщення на праві приватної власності належить ПАТ КБ   «Приватбанк»   (т.1, а.с. 16-20).
Пунктом 7.5. договору сторони зокрема погодили, що до положень договору не застосовуються норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та постанови КМУ №786 «Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу». 
Положеннями статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства України, положення Статуту АТ КБ   «Приватбанк»   та умови договору оренди приміщення від 01.02.2020, доводи скаржника, викладені у додаткових поясненнях, а саме: «… Єдиним власником банку - позивача стала Держава в особі Міністерства фінансів України. Акціонером, тобто ПАТ КБ "Приватбанк" перейшов у стовідсоткову державну власність/
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань - єдиним акціонером АТ КБ «ПРИВАТБАНК», якому належить 100% акцій банку, є держава в особі міністерства фінансів України, а отже все майно, яке є власністю АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідно є власністю держави. 
Згідно з п. 7 Статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 р. № 712) - Єдиним акціонером Банку, якому належить 100 відсотків акцій статутного капіталу Банку, є держава. 
Держава набула право власності на 100 відсотків акцій Банку 21 грудня 2016 р. відповідно до статті 41-1 Закону України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб” та постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2016 р. № 961 “Деякі питання забезпечення стабільності фінансової системи” (Офіційний вісник України, 2016 р., № 101, ст. 3315).
Функції з управління корпоративними правами держави в Банку здійснює Кабінет Міністрів України.
Статтею 5 Закону України «Про акціонерні товариства» визначено два типи акціонерних товариств: публічні та приватні. Відмінності між ними стосуються: 1) кількісного складу акціонерів; 2) розміщення акцій; 3) порядку їх обороту. 
Однак, це ніяк не вказує на форму власності акціонерного товариства - АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Так, як Держава набула право власності на 100% акцій Банку, а акція - це вид цінних паперів, що являє собою свідоцтво про власність на визначену частку статутного (складеного) капіталу акціонерного товариства, то і відповідно до цього можна зробити висновок, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є Державним банком. Таким чином, майно банку є державним майном, а тому на відносини за Договором оренди розповсюджуються вимоги ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» ...» відхиляються колегією суддів як такі, що не містять в собі посилань про визнання спірних положень договору оренди недійсними, а до правовідносин за цим договором застосовуються положення ЦК України, так як за своєю правовою природою цей договір відноситься до договорів найму (оренди).
При цьому, колегією суддів відхиляються доводи скаржника про нікчемність п. 7.5 договору оренди приміщення від 01.02.2020, а саме: «… Відповідно до п.7.5 Договору Сторони домовилися, що до положень Договору не застосовуються норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та постанови КМ України №786 «Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу». 
В той же час, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 228 ЦК України: 
« 1. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. 
2. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.» 
Враховуючи зазначене, п. 7.5 Договору оренди щодо відмови сторін від застосування положень ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» порушує публічний порядок та, відповідно, є нікчемним. …» з огляду на наступне:
Частинами 1, 2 статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, Цивільний кодекс України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину. При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.
На підставі наведеного, публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.
Таким чином, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок.
Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.
Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок.
При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 6-1528цс15, Верховного Суду від 10.03.2020 у справі № 910/24075/16, від 02.07.2020 у справі № 910/4932/19.
Колегія суддів констатує, що посилаючись на порушення п. 7.5 Договору оренди публічного порядку, скаржником не наведено жодних обґрунтувань в підтвердження власних тверджень. Також в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про порушення публічного порядку та наявність вини сторін.
З урахуванням вищевикладеного, доводи скаржника про порушення публічного порядку та нікчемність/недійсність п.   7.5 Договору оренди приміщення від 01.02.2020 є необґрунтованими та недоведеними.
Дослідивши матеріали справи, доводи та вимоги апеляційної скарги та подані сторонами справи письмові пояснення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що договір оренди приміщення припинив свою дію 30.04.2020 (дата, погоджена під час укладання сторонами цього договору) та про відсутність у орендаря права користуватися орендованими приміщеннями після цієї календарної дати, незаконність перебування відповідача в спірних приміщеннях  після закінчення строку дії договору з огляду на наступне:
Згідно до статті 764 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень   наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Частиною 4 статті 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим, на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Правовий аналіз вказаних норм матеріального права свідчить про те, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.
В свою чергу, чинне законодавство не містить заборони на повідомлення орендодавцем орендаря про закінчення договірних відносин після визначеного строку дії договору ще під час його дії.
Отже, якщо   на дату закінчення   строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.
Правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 914/433/16, від 09.04.2019 у справі № 904/3415/18, від 22.10.2019 у справі № 910/3705/19, від 03.12.2019 у справі № 910/5868/18, від 20.02.2020 у справі № 916/1256/19.
З наявного в матеріалах справи спірного договору вбачається погодження сторонами строку дії Договору оренди, а саме з 01 лютого 2020  року по 30 квітня 2020 року (пункт 7.1. Договору).
При цьому, пунктом 4.2.15 Договору оренди визначено, що Орендар зобов`язується звільнити Приміщення та повернути його Орендодавцю в разі закінчення строку дії договору або у разі його дострокового розірвання в останній день дії Договору у стані, в якому приміщення було отримано, з урахуванням нормального зносу.
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що умовами спірного договору оренди не передбачено можливості автоматичного продовження цього договору. В матеріалах справи відсутні докази вчинення сторонами договору дій, направлених на його пролонгацію.
В матеріалах справи наявний лист АТ КБ   «ПриватБанк»   №Е.18.0.0.0/4-74082 від 30.04.2020 (т. 1 , а.с. 21), яким Орендодавець повідомив Орендаря ТОВ   «Авто Бізнес Дніпро»   про неможливість продовження орендних відносин за договором оренди приміщення від 01.02.2020. В даному листі зазначено, що він є повідомленням про закінчення дії договору оренди приміщення від 01.02.2020 на підставі п. 7.1. зазначеного договору.
У зв`язку із невиконанням вимоги позивача, останнім 20.05.2020 повторно направлено на адресу відповідачу лист №Е.18.0.0.0/4-83441 від 20.05.2020 із вимогою про звільнення приміщення від майна відповідача, підписання акту приймання-передачі приміщення у редакції позивача та сплату нарахованої позивачем неустойки у розмірі 50   483 грн. 31 коп.
Окрім того, в матеріалах справи наявні докази направлення вказаних листів: накладна №490082080720 (т. 1 , а.с. 22), опис вкладення у цінний лист на ім`я ТОВ «Авто Бізнес Дніпро» (т.1, а.с. 24), фіскальні чеки за пересилання ПАТ «Укрпошта» (т. 1, а.с. 25) та накладні №4909400630685 та №4909400630693.
Наявні у справі докази та вимоги АТ КБ «Приватбанк» доводять відсутність намірів повивача на продовження договору оренди від 01.02.2020, укладеного з ТОВ «Авто Бізнес Дніпро», та припинення договору з 01.05.2020.
Згідно з ч. 1   ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Положеннями статті 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
З урахуванням того, що дія договору оренди припинена, а відповідачем не повернуто орендований об`єкт в порядку визначеним договором, що не заперечується відповідачем, колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського суду стосовно доведеності позивачем чинення відповідачем перешкоди у користуванні майном загальною площею 1 872,10 кв. м, що складається з ЛВС та гаражів, яке розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 32 (об`єкт нежитлової нерухомості, реєстраційний номер №31995312101).
Відтак, АТ КБ   Приватбанк, як законний власник цих приміщень, має право відповідно до вимог ст. 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування своїм майном.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог в частині усунення перешкод у користуванні власністю шляхом примусового звільнення приміщення від Товариства з обмеженою відповідальністю “Авто Бізнес Дніпро” та його майна в порядку виконання рішень про виселення боржника.
Згідно із   ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Таким чином неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог  ст. 614 Цивільного кодексу України.
Як встановлено місцевим господарським та апеляційним судами, неповернення об`єкту оренди за договором у період після закінчення строку дії договору відбулося саме з вини орендаря (відповідача), який не повернув і, на звернення позивача, не намагався повернути об`єкт оренди орендодавцю у визначений договором строк, а продовжив користування орендованим майном. Докази протилежного відповідачем до матеріалів справи не надані.
За вказаних обставин, неповернення майна з орендного користування у визначений договором оренди строк є підставою для застосування до відповідача наслідків, передбачених ч.2   ст. 785 Цивільного кодексу України.
Отже, вимога позивача в частині стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення за період з 01.05.2020 по 22.05.2020 в сумі 58 457 грн 83 коп. є правомірною та такою, що здійснена у відповідності до вимог чинного законодавства, а отже, підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги в частині обраного позивачем неналежного способу захисту прав, а саме: «…В той же час, враховуючи продовження строку дії договору оренди, жодні перешкоди в користуванні майном Відповідачем не здійснюються, оскільки користування орендованими приміщеннями є правомірним.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду в Постанові від 29.06.2022 № 910/5149/21:
«У розумінні приписів статті 391 ЦК право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном (такий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі N 924/1220/17, на яку здійснено посилання скаржником в обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК).
Разом із тим однією з умов застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в разі наявності таких відносин здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів (аналогічний за змістом правовий висновок наведено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі N 522/1029/18, постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі N 916/1666/18).»
Таким чином, враховуючи користування Відповідачем приміщеннями на підставі Договору оренди від 01.02.20, обраний Позивачем спосіб захисту прав не є належним. …» колегія суддів відхиляє як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в порушення умов договору відповідач після закінчення строку його дії, речі переданої в найм (нерухоме майно) не повернув, чим допустив порушення права позивача на мирне володіння майном (речового права користування). 
Негаторний позов   - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.
Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.
Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
Зазначене за своїм змістом свідчить про належність обраного позивачем способу захисту та про його здатність відновити порушене право користування.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника в частині «… З однієї сторони суд посилається на відсутність доказів щодо підтвердження продовження дії спірного договору, а з іншої сторони ігнорує доводи та докази на підтвердження зворотнього.
Так, одним з аргументів АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо закінчення строку дії договору є відсутність доказів оплати оренди за користування спірним приміщенням після 30.04.2020.
В той же час, як зазначав Відповідач, Позивач ухиляється від прийняття зі сторони ТОВ «АВТО БІЗНЕС ДНІПРО» зобов`язань з оплати оренди.
За умовами Договору оренди приміщення від 01.02.2020 приміщення передається Орендодавцем і приймається Орендарем в оренду на умовах сплати за користування Приміщення шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Орендодавця № НОМЕР_1 .
Однак, Позивачем було закрито вказаний рахунок та не повідомлено ТОВ «АВТО БІЗНЕС ДНІПРО» про нові реквізити.
Так, зокрема, ТОВ «АВТО БІЗНЕС ДНІПРО» намагалось сплатити оренду за договором на відповідний рахунок, що підтверджується квитанцією №329683 від 02.01.2024, однак платіж було повернуто на картку директора Відповідача, що підтверджується відповідною випискою по картці.
На адвокатський запит представника Відповідача від 03.01.2024 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало лист від 08-01-2024 р. №20.1.0.0.0/7- 240103/40967 з фактичною відмовою від надання інформації про реквізити АТ КБ «ПРИВАТБАНК» для оплати на користь банку орендної плати.
Таким чином, саме неправомірні дії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» призвели до неможливості оплати оренди та надання відповідного доказу сплати як доказу користування приміщеннями на законних правових підставах.
Окрім цього, ТОВ «АВТО БІЗНЕС ДНІПРО» було сплачено 200 000,00 грн. в рахунок орендної плати за Договором оренди приміщення від 01.02.2020 шляхом внесення грошових коштів на депозит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського В.С. ( АДРЕСА_1 ) для АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Отже, судом першої інстанції грубо порушено норми процесуального права, а також неправомірно визнано встановленими ті обставини, які є недоведеними у зв`язку з взяттям до уваги неналежних доказів, що є підставою для скасування оскаржуваного Рішення. …» з огляду на наступне.
Як свідчать матеріали справи, 12.01.2024 ТОВ «Авто Бізнес Дніпро» були подані до Господарського суду Дніпропетровської області додаткові пояснення та клопотання про повернення до підготовчого провадження та про поновлення строку для подання доказів (витягу з журналу вхідної кореспонденції Відповідача за 2020 р., виписки по картці за період 02.01.2024-03.01.2024, адвокатського запиту від 03.01.2024, листа АТ КБ «ПриватБанк» від 08-01-2024 р. №20.1.0.0.0/7- 240103/40967, квитанції до платіжної інструкції про переказ готівки № 329683 від 02.01.2024, листа ТОВ «Авто Бізнес Дніпро» № 10/01-24 від 10.01.2024 з проектами мирової угоди та договору оренди приміщення).
22.01.2024 ТОВ «Авто Бізнес Дніпро» подано до Господарського суду Дніпропетровської області клопотання про долучення доказів (виписки за рахунком та квитанції № 20 від 19.01.2024).
13.02.2024 Господарським судом Дніпропетровської області відмовлено ТОВ «Авто Бізнес Дніпро» у задоволенні клопотань від 12.01.2024 про повернення на стадію підготовчого провадження та від 22.01.2024 про поновлення відповідачу строку на подання доказів та долучення до справи нових доказів.
Таким чином, докази оплати оренди, на які посилається Апелянт в апеляційній скарзі, не були прийняті судом першої інстанції до розгляду та відповідно не підлягають оцінці з боку апеляційного суду.
Враховуючи наведене вище, доводи Апелянта з посиланням на зазначені докази є безпідставними, адже виходять за межі предмету доказування та перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до п.1 ч.1   ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1   статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відповідно до частин 1, 4   статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні господарського суду Дніпропетровської області, яке є предметом апеляційного оскарження.
З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2024 у справі №904/2851/20 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Бізнес Дніпро" на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 8 678,40 грн покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Бізнес Дніпро" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2024 у справі №904/2851/20 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2024 у справі №904/2851/20 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 8   678,40 грн покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто Бізнес Дніпро".
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.03.2025

Головуючий суддя                                                            М.О. Дармін

Суддя                                                                                          І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                          О.В. Чус