ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" травня 2025 р.                               Справа № 910/453/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Сибіги О.М.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Гончарова С.А. 
 
секретар судового засідання: Михайленко С.О.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 28.05.2025
Розглянувши матеріали апеляційної скарги Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського"
на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025
повний текст рішення складено 24.03.2025
у справі № 910/453/25 (суддя Пукшин Л.Г.)
за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"
до Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського"
про стягнення 1 269 344, 27 грн, -

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" (відповідач) про стягнення 1 269 344,27 грн., з них: інфляційних втрат - 899  933,42 грн. та 15% річних - 369  410,85 грн.
Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договорами про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" № ППЗ-2249 від 16.06.2022 та № ПП3-2253 від 11.08.2022.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі № 910/453/25, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі № 910/453/25 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" 73 882,17 грн. процентів річних, 899 933,42 грн. інфляційних втрат та 15 232,13 грн. витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасної оплати спожитої електричної енергії, що є підставою для покладення на нього обов`язку сплатити проценти річні та інфляційні втрати. При цьому, судом першої інстанції зменшено встановлений у комерційній пропозиції розмір 15% річних до встановленого статтею 625 Цивільного кодексу України розміру 3% річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі № 910/453/25, 11.04.2025 Національний технічний університет України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі № 910/453/25 та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що (1) відповідач є бюджетною установою, тому не міг здійснювати розрахунки за спожиту електричну енергію до реєстрації бюджетних зобов`язань та проведення переговорної процедури закупівлі; (2) позивачем не надано доказів виставлення відповідачу рахунків на оплату за поставлену електричну енергію.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2025 матеріали апеляційної скарги Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" по справі № 910/453/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Кравчук Г.А., Іоннікова І.А.
21.04.2025 ухвалою Північного апеляційного господарського суду витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/453/25.
01.05.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/453/25.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.05.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/453/25 за апеляційною скаргою Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 та призначено розгляд справи на 28.05.2025.
12.05.2025 до Північного апеляційного господарського суду від представника Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. 
Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 № 09.1-08/1327/25 у зв`язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/453/25.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2025 для розгляду справи № 910/453/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Кравчук Г.А., Гончаров С.А.
28.05.2025 ухвалою Північного апеляційного господарського суду новоутвореною колегією суддів прийнято до свого провадження справу № 910/453/25 за апеляційною скаргою Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 та призначено розгляд справи на 28.05.2025. 
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі № 910/453/25 без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно було встановлено Господарським судом міста Києва та перевірено судом апеляційної інстанції, 16.06.2022 між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (надалі - позивач, постачальник) та Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» (надалі - відповідач, споживач) укладено договір № ППЗ-2249 про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» на період з 01.01.2022 по 30.04.2022.
11.08.2022 між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (надалі - позивач, постачальник) та Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» (надалі - відповідач, споживач) укладено договір № ППЗ-2253 про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» на період з 01.05.2022 по 08.06.2022.
Відповідно до п. 2.1. договорів споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція).
Згідно з п. 5.10. договорів оплата виставленого постачальником рахунка за має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менш 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.
В п. 4.1. комерційної пропозиції № 5 встановлено обов`язок сплати споживачем 100% від орієнтованої вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку.
За умовами п. 4.4. комерційної пропозиції № 5 акт купівлі-продажу електричної енергії складається на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії споживачем, отриманих від ОСР. У разі наявності зауважень до акту купівлі-продажу, споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, по якому є розбіжності.
На виконання умов договорів № ППЗ-2249 від 16.06.2022 та № ПП3-2253 від 11.08.2022 за даними оператора системи розподілу ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» та на підставі Звітів про фактичне споживання електричної енергії за січень - червень 2022 року позивачем складено акти купівлі-продажу електроенергії: № 020211 від 31.01.2022 на суму 5 351 713,36 грн., № 022711 від 28.02.2022 на суму 4 712 916,78 грн., № 023828 від 31.03.2022 на суму 1  994  473,73 грн., № 024110 від 30.04.2022 на суму 1 795 213,81 грн., № 024540 від 31.05.2022 на суму 1 725 242,75 грн., № 024902 від 30.06.2022 на суму 2190,62 грн.
В подальшому, до актів № 020211 від 31.01.2022 та № 022711 від 28.02.2022 позивачем складено корегувальні акти: № 24108 від 30.04.2022, відповідно до якого обсяг спожитої електричної енергії відповідачем за січень 2022 року становить: до корегування - 960 096 кВт*год. на суму 5 351 713,36 грн. (з ПДВ); корегування - 330 кВт*год. на суму 1839,47 грн. (з ПДВ); після коригування - 960 426 кВт*год. на суму 5 353 552,82 грн (з ПДВ), та № 23936 від 30.04.2022, відповідно до якого обсяг спожитої електричної енергії відповідачем за лютий 2022 року становить: до корегування - 878 842 кВт*год. на суму 4 712 916,78 грн. (з ПДВ); корегування - мінус 21 840 кВт*год. на суму - 117 120,14 грн. (з ПДВ); після коригування - 857 002 кВт*год. на суму 4 595 796,64 грн. (з ПДВ).
На оплату електричної енергії відповідачу виставлено рахунки: № 000002070921/08/О01/27691 від 22.02.2022, № 000002070921/08/К01/31616 від 26.05.2022, № 000002070921/08/О02/30196 від 20.04.2022, № 000002070921/08/К02/31435 від 26.05.2022, № 000002070921/08/О03/31325 від 16.05.2022, № 000002070921/08/О04/31618 від 26.05.2022, № 000002070921/08/О05/32058 від 29.06.2022, № 000002070921/08/О06/32414 від 21.07.2022. Вказані рахунки було направлено на електронну адресу відповідача 25.07.2022. 
Позивач зазначає, що оплату виставлених рахунків відповідач здійснював несвоєчасно, що підтверджується банківськими виписками від 29.06.2022 на суму 633 200,00 грн., 1 361 273,73 грн., 4  589 968,64 грн., 4 428,00 грн, 1 400,00 грн, 1 795 213,81 грн., 5 353 552,83 грн. та від 19.08.2022 на суму 2190,62 грн., 1 679 568,63 грн., 2710,03 грн., 21 103,00 грн., 21 861,09 грн.
У зв`язку з порушенням зобов`язань за договорами № ППЗ-2249 від 16.06.2022 та № ПП3-2253 від 11.08.2022 в частині дотримання строків оплати електричної енергії, позивачем на електронну пошту відповідача було надіслано вимогу № 44/11-002745 від 15.06.2022 про сплату заборгованості, нарахованих сум пені, 15% річних та інфляційних втрат.
Вказану вимогу відповідачем задоволено лише в частині сплати основного боргу, вимоги про сплату пені, 15% річних та інфляційних втрат залишено без задоволення.
Наведені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат у розмірі 899  933,42 грн. та 15% річних у розмірі 369  410,85 грн.
Відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що (1) ставка у розмірі 15% річних є істотно збільшеною у порівнянні зі встановленою статтею 625 Цивільного кодексу України; (2) відповідач є бюджетною установою, тому не міг здійснювати розрахунки за спожиту електричну енергію до реєстрації бюджетних зобов`язань та проведення переговорної процедури закупівлі; (3) за відсутності доказів завдання позивачу збитків наявні підстави для зменшення заявлених до стягнення 15% річних; (4) позивачем не надано доказів виставлення відповідачу рахунків на оплату за поставлену електричну енергію.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо наявності або відсутності правових підстав для стягнення з відповідача 15% річних у розмірі 369  410,85 грн. та інфляційних втрат в розмірі 899  933,42 грн.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Виходячи з підстав та предмета позову, в даному спорі необхідно встановити наявність обставин прострочення Національним технічним університетом України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" розрахунків за спожиту електричну енергію.
Як встановлено судом, на виконання умов договорів № ППЗ-2249 від 16.06.2022 та № ПП3-2253 від 11.08.2022 позивачем складено акти купівлі-продажу електроенергії: № 020211 від 31.01.2022 на суму 5 351 713,36 грн., № 022711 від 28.02.2022 на суму 4 712 916,78 грн., № 023828 від 31.03.2022 на суму 1  994  473,73 грн., № 024110 від 30.04.2022 на суму 1 795 213,81 грн., № 024540 від 31.05.2022 на суму 1 725 242,75 грн., № 024902 від 30.06.2022 на суму 2190,62 грн. Вказані акти підписано уповноваженими представниками сторін без зауважень та заперечень. 
В подальшому, до актів № 020211 від 31.01.2022 та № 022711 від 28.02.2022 позивачем складено корегувальні акти: № 24108 від 30.04.2022, у відповідності до якого обсяг спожитої електричної енергії відповідачем за січень 2022 року становить: до корегування - 960 096 кВт*год. на суму 5 351 713,36 грн. (з ПДВ); корегування - 330 кВт*год. на суму 1839,47 грн. (з ПДВ); після коригування - 960 426 кВт*год. на суму 5 353 552,82 грн (з ПДВ), та № 23936 від 30.04.2022, у відповідності до якого обсяг спожитої електричної енергії відповідачем за лютий 2022 року становить: до корегування - 878 842 кВт*год. на суму 4 712 916,78 грн. (з ПДВ); корегування - мінус 21 840 кВт*год. на суму - 117 120,14 грн. (з ПДВ); після коригування - 857 002 кВт*год. на суму 4 595 796,64 грн. (з ПДВ).
З матеріалів справи вбачається, що позивачем 25.07.2022 на електронну адресу відповідача направлено рахунки на оплату спожитої електричної енергії: № 000002070921/08/О01/27691 від 22.02.2022, № 000002070921/08/К01/31616 від 26.05.2022, № 000002070921/08/О02/30196 від 20.04.2022, № 000002070921/08/К02/31435 від 26.05.2022, № 000002070921/08/О03/31325 від 16.05.2022, № 000002070921/08/О04/31618 від 26.05.2022, № 000002070921/08/О05/32058 від 29.06.2022, № 000002070921/08/О06/32414 від 21.07.2022. 
Матеріалами справи підтверджується, що оплату цих рахунків відповідач здійснив з порушенням встановленого в п. 5.10. договорів строку, що підтверджується банківськими виписками від 29.06.2022 та від 19.08.2022.
Таким чином, позивачем доведено порушення відповідачем грошового зобов`язання по оплаті спожитої електричної енергії за договорами № ППЗ-2249 від 16.06.2022 та № ПП3-2253 від 11.08.2022.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.
Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов`язання щодо своєчасної оплати за спожиту електричну енергію, є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.
Пунктом 7.4. комерційної пропозиції № 5 встановлено, що споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електричної енергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.
Отже, пунктом 7.4. комерційної пропозиції № 5 сторони узгодили інший розмір річних, сплата яких передбачена в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України, - 15%.
Суд першої інстанції, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунків 15% річних та інфляційних втрат, дійшов обґрунтованого висновку, що вони є арифметично правильними та обґрунтованими. 
Колегією суддів встановлено, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції прийнято до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
Так, у пункті 8.38. названої постанови Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності, передбачених статтею 625 ЦК України у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.
Враховуючи, що ставка у розмірі 15% річних є істотно збільшеною у порівнянні зі встановленою статтею 625 Цивільного кодексу України, та враховуючи відсутність доказів завдання позивачу збитків, суд першої інстанції дійшов висновку зменшити встановлений у комерційній пропозиції розмір 15% річних до встановленого статтею 625 Цивільного кодексу України розміру 3% річних, що становить 73 882,17 грн.
Щодо посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань, колегія суддів зазначає наступне.
Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Правова позиція про те, що відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання, неодноразово висловлювалась Верховним Судом у постановах від 25.06.2020 у справі № 910/4926/19, від 30.03.2020 у справі № 910/3011/19, від 03.04.2018 у справі № 908/1076/17.
Отже, враховуючи ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання.
На переконання колегії суддів, посилання скаржника, як на підставу невиконання відповідного обов`язку, відсутність відповідних бюджетних асигнувань, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, оскільки відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.
Що стосується заперечень відповідача щодо не надання доказів виставлення відповідачу рахунків на оплату за поставлену електричну енергію, то колегія суддів зазначає наступне.
В силу приписів статті 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права.
Добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.
Добросовісність (bona fides) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто, цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (подібний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21), від 03.08.2022 у справі № 910/5408/21).
У постановах від 08.06.2022 у справі №910/9397/20, від 10.04.2019 у справі №390/34/17 Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що доктрина «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини заборони суперечливої поведінки міститься принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Так, мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.
Враховуючи вимоги процесуального законодавства, на переконання колегії суддів, належними та допустимими доказами, які підтверджують факт заборгованості інших осіб перед боржником, можуть бути: договір, товарно-транспортна накладна, видаткова накладна, акти приймання товарів і послуг, тобто первинні документи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.07.2018 у справі № 925/1048/17.
Отже, резюмуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що надані позивачем до суду акти купівлі-продажу електроенергії є належними доказами на підтвердження постачання позивачем та споживання відповідачем електричної енергії за договорами № ППЗ-2249 від 16.06.2022 та № ПП3-2253 від 11.08.2022 у спірний період.
У постанові від 15.05.2019 у справі № 910/13527/17 Верховний Суд виснував, що за своєю правовою природою рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати грошові кошти в якості оплати, при цьому ненадання такого рахунку не є відкладальною умовою у розумінні  статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні  статті 613 ЦК України, а відтак наявність або відсутність рахунку не звільняє боржника від обов`язку з оплати вартості наданих йому послуг (прийнятих ним робіт), тобто виставлення позивачем рахунку не є подією, з якою пов`язано початок перебігу строку виникнення зобов`язання, оскільки, подія є об`єктивним явищем, що не залежить від волі учасників правовідносин, у той час як виставлення рахунку є саме дією, яка є вираженням суб`єктивної волі учасників правовідносин.
Встановивши обставини даної справи та надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилаються в апеляційній скарзі, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Колегія суддів зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Отже, в задоволенні апеляційної скарги Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" слід відмовити, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 залишити без змін.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі № 910/453/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі № 910/453/25 - залишити без змін. 
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.
4. Матеріали справи № 910/453/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 03.06.2025. 
Головуючий суддя                                                                      О.М. Сибіга 

Судді                                                                                          Г.А. Кравчук

                                                                                          С.А. Гончаров