ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" квітня 2025 р.           Справа№ 910/14781/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Суліма  В.В.
суддів:            Майданевича А.Г. 
          Гаврилюка  О.М. 
 
при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.
за участю представників сторін: 
від позивача: Салівон В.І.;
від відповідача: Халимон С.В.,
розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі"
на рішення   Господарського суду міста Києва від 21.02.2025  року (повний текст рішення складено 21.02.2025 року)
у справі  №910/14781/24 (суддя Г.П. Бондаренко-Легких)
за позовом   Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
до   Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі"
про   стягнення 952 878, 18 грн,-
                                                                                   
                                                            ВСТАНОВИВ: 
          Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" (далі - відповідач) про стягнення 952878,18 грн, з яких: 743 063, 86 грн      3 % річних та 209 814, 32 грн інфляційних втрат.
          Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0539-03041 від 31.05.2019 року, що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 у справі №910/5505/23.
          Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.02.2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 3% річних у розмірі 742  089,48 грн, інфляційні втрати у розмірі 208171,78 грн  та судовий збір у розмірі 11   403,13 грн. В решті позовних вимог відмовлено.  
          Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2025 року  у справі №910/14781/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
                      Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема, ст.  236 Господарського процесуального кодексу України.
          Так, представник скаржника вказав, що провадження у справі №910/5505/23 в частині стягнення основного боргу судом було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України за відсутності предмета спору.
          Відтак, обставини справи, встановлені у справі №910/5505/23 не мають преюдиційного значення для  справи №910/14781/24.
          Водночас за твердженням представника скаржника позивачем при здійсненні нарахування 3% річних та інфляційних втрат визнано, але не враховано зменшення обсягу та вартості  наданих послуг за позовний період на загальну суму 205317,82 грн, яке підтверджується  підписаними сторонами актами-коригування , що в свою чергу, свідчить про математичну неправильність виконаного розрахунку Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго".
          Крім того, представник скаржника зазначив, що  в оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції вказує, що він є арифметично правильним, періоди заборгованості позивачем також визначені правильно, проте суд в своєму рішенні не наводить жодних розрахунків 3 % річних і інфляційних втрат.
          Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2025 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" на рішення   Господарського суду міста Києва від 21.02.2025 року у справі №910/14781/24.
           21.03.2025 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник позивача просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення. Рішення Господарського суду  міста Києва  від 21.02.2025 року у справі №910/14781/24 залишити без змін. 
          При цьому, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що відповідні обставини наявності заборгованості відповідача та розміри оплати  встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 року у справі №910/5505/23 за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до   Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" про стягнення заборгованості у розмірі 229431054,20 грн.
          Таким чином, Приватне  акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" здійснює обґрунтоване донарахування фінансових санкцій )3% річних та інфляційних втрат) за період 23.03.2023 року по 30.06.2023 року (день фактичної сплати заборгованості), виходячи із суми заборгованості станом на 23.03.2023 року за період з грудня 2022 року по лютий 2023 року у розмірі 191364950,20 грн з ПДВ, погашення якої здійснено відповідачем з 29.03.2023 року по 30.06.2023 року.
          Крім того, представник позивача зауважив, що відповідач в розумінні ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України не позбавлений можливості надати власний розрахунок суми заборгованості та фінансових санкцій, який вважає обґрунтованим, проте відповідач в свою чергу, контррозрахунок 3 % річних і інфляційних втрат до суду не надав.   
           Так, за твердженням представника позивача, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених фактичних обставин, або неправильного застосування  судом норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права, а отже рішення є законним та обґрунтованим в силу приписів ст. 236 Господарського процесуального кодексу України. 
           Представник скаржника в судовому засіданні 23.04.2025 року Північного апеляційного господарського суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Рішення Господарського суду першої інстанції від 21.02.2025 року у справі   №910/14781/24 скасувати. 
          Представник позивача в судовому засіданні 23.04.2025 року Північного апеляційного господарського суду заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва  залишити без змін.            
          Відповідно до  ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції  межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
          Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
          Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
          Як вбачається з матеріалів справи, 31.05.2019 року між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго», яке внаслідок реорганізації перетворено у Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», як оператор системи передачі, виконавцем (виконавець) та Приватним акціонерним товариством «ДТЕК Київські електромережі», як користувачем (користувач) укладено договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0539-03041 (далі - договір), відповідно до умов якого, останній  регулює оперативно-технологічні відносини під час взаємодії сторін в умовах паралельної роботи у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України. За цим договором виконавець зобов`язується надавати послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління об`єктами користувача у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України, а саме забезпечити надійне та ефективне функціонування ОЕС України, зокрема безперебійне постачання електричної енергії споживачам з додержанням вимог операційної безпеки (далі - послуга).
          При цьому, колегія суддів відзначає, що умови договору неодноразово викладались сторонами у новій редакції, шляхом укладення додаткових угод від 02.12.2019 року, від 22.07.2020 року, від 17.09.2021 року та від 25.01.2022 року.
          Відповідно до п. 1.2 договору користувач зобов`язується здійснювати оплату за надану послугу відповідно до умов цього договору. 
          За умовами пункту 2.1 договору оплата послуг здійснюється за тарифом, який визначається        Регулятором відповідно до затвердженої ним методики та оприлюднюється виконавцем на своєму офіційному веб-сайті://ua.energy/. Тариф застосовується з дати прийняття, якщо більш пізній термін не визначено у документі, яким затверджено тариф.
          Згідно п. 2.3 договору вартість послуги за розрахунковий період визначається як добуток обсягу наданої послуги на значення тарифу, що діє у визначений розрахунковий період.
          Відповідно до пункту 2.4 договору (пу.2.5. договору в редакції додаткових угод від 17.09.2021 року та від 25.01.2022 року) розрахунок за надану послугу здійснюється на умовах часткової попередньої оплати вартості послуги за поточний розрахунковий період згідно із нижчезазначеною системою платежів і розрахунків:
-          до 10 числа розрахункового місяця - 35% вартості послуги;
-          до 20 числа розрахункового місяця - 35% вартості послуги;
-          до останнього банківського дня календарного місяця - 30% вартості послуги.
          За умовами пункт 2.5. договору (в редакції додаткових угод від 31.05.2019 року), виконавець надає користувачу акт надання послуг до 04 числа місяця, наступного за розрахунковим.
          Користувач має повернути погодженим один примірник акта надання послуг в наступному розрахунковому періоді (п. 2.6. договору в редакції додаткових угод від 31.05.2019 року та від 02.12.2019 року).
          Відповідач в період з грудня 2022 року по лютий 2023 року не оплачував вчасно та в повному обсязі надані позивачем послуги, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 191     364950, 20 грн, що, в свою чергу, спричинило звернення позивача до Господарського суду міста Києва з відповідним позовом до відповідача.
          Як правильно встановлено судом першої інстанції, під час підготовчого судового провадження у справі №910/5505/23 відповідач здійснив часткове погашення боргу у розмірі 122  253 939, 55 грн, у зв`язку з чим суд зменшив розмір позовних вимог в частині основного боргу до 69  111010, 65 грн.
          В подальшому, під час розгляду справи №910/5505/23 по суті, судом було встановлено, що відповідач остаточно погасив заборгованість перед позивачем.
          Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 року у справі №910/5505/23, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2024, суд закрив провадження у справі в частині 69111     010, 65 грн - сума основного боргу за договором, на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України. Інші позовні вимоги щодо стягнення пені    3% річних у розмірі 6486605,00 грн за період з 11.07.2019 року по 23.03.2023 року     та інфляційних витрат за період з 01.09.2019 року по 23.03.2023 року у розмірі    31579499,00 грн - задоволено частково.
          Так за твердженням позивача, останній нарахував на суму основного боргу, що була предметом    розгляду у справі № 910/5505/23 та провадження щодо стягнення якої судом закрито, в зв`язку з погашенням відповідачем суми основного боргу протягом розгляду справи судом,    відповідачу 3% річних у розмірі 743 063, 86 грн та інфляційні втрати у розмірі 209 814, 32 грн з  24.03.2023 року по 29.08.2024 року, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
          Щодо твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що провадження у справі №910/5505/23 в частині стягнення основного боргу судом було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України за відсутності предмета спору. Відтак, обставини справи, встановлені у справі №910/5505/23 не мають преюдиційного значення для  справи №910/14781/24, колегія суддів відзначає наступне. 
          Так, зокрема, з рішення від 10.08.2023 року у справі №910/5505/23 вбачається, що суд протокольною ухвалою від 08.06.2023 року задовольнив заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, оскільки відповідач погасив заборгованість у загальному розмірі 122  253939, 55 грн. Таким чином, суд розглядав справу з урахуванням зменшення позовних вимог в частині основного боргу у розмірі 69  111  010, 65 грн.
В подальшому, відповідач подавав до суду докази часткових оплат основного боргу, таким чином, відповідач до прийняття рішення по справі №910/5505/23 погасив заборгованість перед позивачем в повному обсязі, остання оплата була здійснена  30.06.2023 року.
          З огляду на зазначені обставини, рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2023  року   у справі №910/5505/23, суд закрив провадження у справі в частині 69  111010, 65 грн на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України. Інші позовні вимоги задоволено частково. Суд відстрочив виконання рішення на один рік.
          З висновками Господарського суду міста Києва, які викладені в рішенні у справі №910/5505/23 погодився Північний апеляційний господарський суд, що підтверджується постановою від 09.01.2024 року.
          Рішення у справі №910/5505/23 в порядку касаційного провадження не оскаржувалось, відтак, в силу приписів ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, рішення від 10.08.2023 року у справі №910/5505/23 набрало законної сили 09.01.2024 року.
          Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 року у справі №910/5505/23  в силу ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України має преюдиційне значення для даної справи, оскільки спір був між тими ж сторонами спору та обґрунтовувався аналогічними обставинами.
          Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
          Так,  відповідач погасивши основну заборгованість  у справі №910/5505/23 в сумі 191364950,20 грн   фактично визнав її наявність, останнє не потребує встановлення обставин та дослідження доказів.  
          Твердження скаржника, що ні з рішення суду у справі №910/5505/23, ні з розрахунків штрафних та фінансових санкцій  не вбачається, що  станом на 23.03.2023 року заборгованість відповідача по договору складала 191364950,20 грн, а станом на 09.06.2023 року складала 26226790,59 грн, колегія суддів не визнає переконливими доводами, оскільки останнє спростовується матеріалами справи, зокрема, платіжними інструкціями №№ 2896328 від 29.03.2023 року на суму 31101329,71 грн, 847ееf45d4 від 14.04.2023 року на суму 32119282,17 грн, №7f6ееа0845 від 28.04.2023 року на суму 27841419,06 грн, №0а90с150 d4 від 28.04.2023 року на суму 5376562,65 грн,  №1d70870с93 від 12.05.2023 року на суму 12907672,98 грн, №85а1f840b  від 26.05.2023 року на суму 12907672,98 грн, №127еb2сес5 від 31.05.2023 року на суму 2442405,91 грн, №2а3еffb47b від 31.05.2023 року на суму 27557594,09 грн, №4е1а7bf199 від 09.06.2023 року на суму 12884220,06 грн, №3022625 від 30.06.2023 року на суму 26226790,58 грн (наявні в матеріалах справи). 
          При цьому, колегія суддів відзначає,  що з тексту рішення від 10.08.2023 року у справі №910/5505/23 не вбачається, що відповідач заперечував щодо наявності у нього станом на 23.03.2023 року заборгованості у розмірі 191  364  950, 20 грн, навпаки, дії відповідача щодо погашення вказаної заборгованості свідчать про визнання такої заборгованості в межах справи    №910/5505/23.
          Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку 
          Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України. 
          Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти (ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).
          Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
          За змістом ст.ст. 524, 533 - 535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору).
          Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України).
          Так, зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.
          Аналогічний правовий висновок викладено у постанові  Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 року у справі №910/4590/19.
          Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом 
          Передбачене ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.
           Схожа за змістом правова позиція викладена у постанові  Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц.
          Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі №703/2718/16-ц та від 19.06.2019 року у справі №646/14523/15-ц).
          Таким чином, у ст. 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).           Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
          Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач правомірно нарахував відповідачу 3% річних і інфляційні втрати за несвоєчасне виконання останнім грошового зобов`язання в повному обсязі за надані позивачем послуги в грудні 2022 - лютому 2023 по договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0539-03041 від 31.05.2019 року.
          При цьому, позивачем в даній справі заявлений борговий період з 24.03.2023 року по 29.06.2024 року, який не охоплювався в межах справи №910/5505/23. В межах справи №910/5505/23 позивач здійснював нарахування до 23.03.2024 року включно.
           Щодо твердження скаржника, що  при здійсненні нарахування 3% річних та інфляційних втрат визнано, але не враховано зменшення обсягу та вартості  наданих послуг за позовний період на загальну суму 205317,82 грн, яке підтверджується  підписаними сторонами актами-коригування, що в свою чергу, свідчить про математичну неправильність виконаного розрахунку Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", колегія суддів відзначає наступне.
          Так, за твердженням скаржника, останнє підтверджується актами коригування, а саме: акт коригування від 30.03.2023 року до акту надання послуг від 31.12.2022 року в якому зафіксовано, що позивач надав відповідачу послуги у розмірі 54534  478, 94 грн, а після коригування - 54  503932, 98 грн (- 30     545, 96 грн); акт коригування від 21.04.2023 року до акту надання послуг від 31.01.2023 року в якому зафіксовано, що позивач надав відповідачу послуги у розмірі 60  259721,48 грн, а після коригування - 60198859, 34 грн (-60     862, 14 грн); акт коригування від 19.05.2023 року до акту надання послуг від 28.02.2023 року в якому зафіксовано, що позивач надав відповідачу послуги у розмірі 58  749502, 70 грн, а після коригування - 58  635  592, 98 грн (-113909,72 грн).    
          Таким чином, загальна сума наданих позивачем послу за період з грудня 2022 по лютий 2023 зменшилась на 205317, 82 грн.
          Позивач, в свою чергу, не заперечував проти погодженої зменшеної суми наданих послуг за вищезазначений період та щодо дійсності даних, які відображені в вищезазначених актах корегування.
          Більше того, як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач в відповіді на відзив надав розрахунок 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням актів коригування від 30.03.2023 року, від 21.04.2023 року, від 19.05.2023 року, згідно якого сума 3% річних складає 742089,48 грн, а інфляційних втрат 208171,78 грн.
          Колегія суддів перевіривши вищевказаний розрахунок 3% річних і інфляційних втрат позивача в якому враховано акти коригування вважає їх арифметично правильним, періоди заборгованості позивачем також визначені правильно, зокрема: 
          -  сума боргу 191 364 950,20 грн. Період нарахування 24.03.2023 року - 28.03.2023 року (5 днів прострочення). Платіжна інструкція від 29.03.2023 на суму 31 101 329,71 грн. 3 % річних = 78 643,13 грн (191 364 950,20 грн *3%/100*5/365);
          - сума боргу 160 263 620,49 грн. Період нарахування 29.03.2023 року. Акт коригування від 30.03.2023 року  на суму - 30 545,96 грн. 3 % річних = 13 172,35 грн (160 263 620,49 грн*3%/100*1/365);
          - сума боргу 160 233 074,53 грн. Період нарахування 30.03.2023року - 13.04.2023 року (15 днів прострочення). Платіжна інструкція від 14.04.2023 року на суму 32 119 282, 17 грн. 3 % річних = 197 547,62 грн (160 233 074,53*3%/100*15/365);
           - сума боргу 128 113 792,36 грн. Період нарахування 14.04.2023 року - 20.04.2023 року (7 днів прострочення). Акт коригування від 21.04.2023 року на суму - 60 862,14 грн. 3 % річних = 73 709,30 грн (128 113 792,36*3%/100*7/365);
           - сума боргу 128 052 930,22 грн. Період нарахування 21.04.2023 року - 27.04.2023 року (7 днів прострочення). Платіжна інструкція від 28.04.2023 року на суму 27 841 419, 06 грн, від 28.04.2023 на суму 5 376 562, 65 грн. 3 % річних = 73 674,28 грн (128 052 930,22 *3%/100*7/365);
           - сума боргу 94 834 948,51 грн. Період нарахування 28.04.2023 року - 11.05.2023 року (14 днів прострочення). Платіжна інструкція від 12.05.2023 року на суму 12 907 672, 98 грн. 3 % річних = 109 125,14 грн (94 834 948,51*3%/100*14/365);
          - сума боргу 81 927 275,53 грн. Період нарахування 12.05.2023 року - 18.05.2023 року (7 днів прострочення). Акт коригування від 19.05.2023 року на суму -113 909,72 грн. 3 % річних = 47 136,24 грн (81 927 275,53*3%/100*7/365);
           - сума боргу 81 813 365,81 грн. Період нарахування 19.05.2023 року - 25.05.2023 року (7 днів прострочення). Платіжна інструкція від 26.05.2023 року на суму 12 907 672, 98 грн 3 % річних = 47 070,70 грн (87 813 365,81*3%/100*7/365);
          - сума боргу 68 905 692,83 грн. Період нарахування 26.05.2023 року -30.05.2023 року, 5 днів прострочення. Платіжна інструкція від 31.05.2023 року на суму 27 557 594, 09 грн, від 31.05.2023 року на суму 2 442405,91 грн 3 % річних = 28 317,40 грн (68 905 692,83*3%/100*5/365);
          - сума боргу 38 905 692,83 грн. Період нарахування 31.05.2023 року - 08.06.2023 року (9 днів прострочення). Платіжна інструкція від 09.06.2023 року на суму 12 884 220,06 грн. 3 % річних = 28 779,55 грн (38 905 692,83*3%/100*9/365);
          - сума боргу 26 021 472,77 грн. Період нарахування 09.06.2023 року - 29.06.2023 року , 21 днів прострочення. Платіжна інструкція № 3022625 від 30.06.2023 року на суму 26 226 790, 58 грн. 3 % річних = 44 913,77 грн (26 021 472,77*3%/100*21/365). 
          Інфляційні втрати = 208 171,78 грн (26 021 472,77*100,800% (червень 2023)-26 021 472,77).
           Згідно із розрахунком: загальний розмір нарахованих 3 % річних становить - 742 089,48 грн, загальний розмір нарахованих інфляційних втрат становить - 208 171,78 грн.
          Скаржник в свою чергу, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції контррозрахунок 3% річних і інфляційних втрат  не надав.
          Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.           
          Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України).
          Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
          Враховуючи вищевикладене, суду першої інстанції дійшов правомірного висновку,  що  позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в сумах 742089, 48 грн 3% річних та 208171,78 грн інфляційних втрат, які розраховані позивачем в розрахунку з урахуванням з актів коригування  (наданий до відповіді на відзив).
          Твердження скаржника, що в оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції вказує, що він є арифметично правильним, періоди заборгованості позивачем також визначені правильно, проте суд в своєму рішенні не наводить жодних розрахунків 3 % річних і інфляційних втрат, не спростовує вищевикладених висновків суду. 
          Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладене ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.           
          Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано висновки щодо всіх суттєвих доводам скаржника із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
          При цьому, колегія суддів погоджується з твердженнями позивача  викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.
          Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скарги слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції - без змін.   
          Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.
          Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -
                                                     
                                                         УХВАЛИВ:          
           1.  Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" на рішення   Господарського суду міста Києва від 21.02.2025  року  у справі       №910/14781/24 залишити без задоволення.
           2.  Рішення  Господарського суду міста Києва  від 21.02.2025 року у справі №910/14781/24 залишити без змін.
           3.  Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.
           4.    Матеріали справи №910/14781/24 повернути до Господарського суду міста Києва.       

          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядки та строки, передбачені ст.  ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Сулім 

Судді                                                                                А.Г. Майданевич

                                                                                О.М. Гаврилюк

Дата підписання 30.04.2025 року.