ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року	Львів	Справа № 380/9665/24 пров. № А/857/15679/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання -           Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):
від відповідача –                                         Лиса Н.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги представника адвоката Золотухіна Олександра Олександровича, діючого на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , та Головного управління Національної поліції у Львівській обл. на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2025р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській обл. про визнання відмови протиправною, зобов`язання нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні сум (суддя суду І інстанції: Мартинюк В.Я., час та місце ухвалення додаткового рішення суду І інстанції: 07.04.2025р., м.Львів; дата складання повного додаткового рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

06.05.2024р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції – 07.05.2024р.) за допомогою системи «Електронний суд» позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити такий; визнати протиправною відмову відповідача Головного управління /ГУ/ Національної поліції /НП/ у Львівській обл. щодо нарахування та невиплати середнього заробітку за весь час затримки виплати всіх сум, що належать ОСОБА_1 та повинні були бути виплачені в день звільнення, а саме з 13.05.2022р. по 13.02.2024р., виходячи з середньоденного розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з урахуванням індексації та доплати, передбаченої постановою КМ України № 168 від 28.02.2022р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», без урахування податків і зборів; зобов`язати ГУ НП у Львівській обл. нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати всіх сум, шо належать позивачу, та повинні були бути виплачені у день звільнення, а саме з 13.05.2022р. по 13.02.2024р., виходячи з середньоденного розміру грошового забезпечення станом на день звільнення, з урахуванням індексації та доплати, передбаченої постановою КМ України № 168 від 28.02.2022р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», без урахування податків і зборів; вирішити питання про судові витрати (попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 4000 грн.) (Т.1, а.с.1-6).

Згідно ухвали суду від 04.11.2024р. вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (Т.1, а.с.97-98).
Відповідно до ухвали від 03.01.2025р. суд вирішив продовжити розгляд справи в порядку загального позовного провадження (Т.1, а.с.114-115).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.03.2025р. заявлений позов задоволено із виходом за межі позовних вимог; визнано протиправною відмову ГУ НП у Львівській обл. щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати всіх сум, що повинні були бути виплачені в день звільнення, а саме з 13.05.2022р. по 13.02.2024р., виходячи з середньоденного розміру грошового забезпечення станом на день звільнення; в іншій частині у задоволенні позову відмовлено; стягнуто з ГУ НП у Львівській обл. на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати всіх сум, що належать позивачу при звільненні, а саме з 13.05.2022р. по 13.02.2024р. у розмірі 93988 грн. 78 коп. (Т.1, а.с.202-209).

25.03.2025р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції – 26.03.2025р.) за допомогою системи «Електронний суд» представник позивача скерував до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути на користь позивача ОСОБА_1 із відповідача витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 12000 грн. (Т.1, а.с.212-213).

В свою чергу, 26.03.2025р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції – 27.03.2025р.) за допомогою системи «Електронний суд» відповідач ГУ НП у Львівській обл. направив до суду письмові заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив відмовити в задоволенні вказаної заяви через відсутність доказів понесених витрат (Т.1, а.с.220-221).

Відповідно до додаткового рішення суду від 07.04.2025р. заяву представника позивача задоволено частково; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП у Львівській обл. на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн.; у іншій частині в задоволенні заяви відмовлено (Т.1, а.с.226-228).

          Не погодившись із вказаним додатковим рішенням суду, його оскаржили сторони.

          У поданій апеляційній скарзі відповідач ГУ НП у Львівській обл., покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення суду в частині задоволення заяви (Т.1, а.с.1-7).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що присуджені судом витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Заявлений розмір є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) із реальним часом, витраченим адвокатом, та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що представником позивача не долучено до справи належних і допустимих доказів оплати послуг адвоката.

          В своїй апеляційній скарзі представник позивача адвокат Золотухін О.О., покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до неправильного вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, просить суд апеляційної інстанції змінити додаткове рішення суду в частині розміру стягнутої суми (з 4000 грн. на 12000 грн.) (Т.1, а.с.26-29).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в оскарженому додатковому рішенні суд не навів жодних обґрунтованих критеріїв проведеного розрахунку; на підтвердження факту понесення спірних витрат суду представлено договір, розрахунок розміру правової допомоги та акт здавання-приймання робіт, що є належним підтвердженням факту надання правничої допомоги. При цьому, покликання відповідача на відсутність доказів несення спірних витрат є помилковими, оскільки норма ст.134 КАС України передбачає стягнення витрат, що підлягають сплаті стороною.

У свою чергу, відповідач ГУ НП у Львівській обл. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу представника позивача, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, через що просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити (Т.2, а.с.55-57).

          Ухвалою апеляційного суду від 22.05.2025р. повернуто апеляційну скаргу ГУ НП у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.03.2025р. в справі № 380/9665/24 по причині неусунення недоліків поданої скарги в установлені судом строки (Т.2, а.с.67-69).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача на підтримання поданої скарги та його заперечення щодо скарги іншої сторони, перевіривши матеріали справи та апеляційні скарги в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника позивача адвоката Золотухіна О.О. підлягає до часткового задоволення, а апеляційну скаргу ГУ НП у Львівській обл. належить відхилити, з наступних підстав.

Вирішуючи спірну заяву представника позивача, суд першої інстанції виходив з того, що оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу від заявленої представником заявника суми.
Беручи до уваги складність справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, який є завищеним; обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника заявника та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом даної справи, у розмірі 4000 грн.
Будь-яких інших мотивів та обґрунтувань стягнутої суми суд не навів.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката такими, що не у повній мірі відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.
За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. 
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини /ЄСПЛ/, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).
В пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).
Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у п.154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Частинами 1 і 2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (п.131 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р. в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п.28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц; п.19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021р. у справі № 910/12876/19).

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (п.п.133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р. в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у п.5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі № 904/4507/18.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (п.147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р. в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Як можна встановити із змісту заяви представника позивача про стягнення судових витрат, позивачем заявлено до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою в суді першої та апеляційної інстанцій від адвоката, в загальному розмірі 12000 грн.
На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивачем представлено наступні письмові докази (в копіях):
договір-доручення № б/н від 01.06.2022р. про надання правової допомоги, укладений між позивачем ОСОБА_1 (замовник) та адвокатом Золотухіним О.О. (адвокат) (Т.1, а.с.214 і на звороті);
акт здавання-приймання робіт згідно договору від 01.06.2022р. у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ НП у Львівській обл. про стягнення середнього заробітку за час затримки виплат (справа № 380/9665/24) від 24.03.2025р., відповідно до якого виконані в повному обсязі та оформлені належним чином наступні послуги:
* опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини. Формування правової позиції. Збирання, підготовка, вивчення та правовий аналіз матеріалів, що є предметом позову. Підготовка проекту позовної заяви; кількість витраченого часу – 4 год.; вартість – 4000 грн.;
* підготовка проекту заяви про поновлення процесуальних строків; кількість витраченого часу – 2 год.; вартість – 2000 грн.;
* підготовка та подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду; кількість витраченого часу – 4 год.; вартість – 4000 грн.;
* участь в судовому засіданні 13.01.2025р.; кількість витраченого часу – 1 год.; вартість – 1000 грн.;
* участь в судовому засіданні 03.03.2025р.; кількість витраченого часу – 1 год.; вартість – 1000 грн. (Т.1, а.с.215);

Аналіз представлених документів дає можливість вважати їх належними доказами понесення позивачем витрат на правову допомогу, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами.

При цьому, колегія суддів враховує, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Відповідно до позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 12.09.2018р. у справі № 810/4749/15, підкреслено на необхідності детального аналізу та вивчення документів, поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, з метою уникнення випадків її присудження за дублюючі одна одну послуги, які не мали впливу на хід розгляду справи та не потребували спеціальних професійних навиків.

Апеляційний суд вважає, що позивачем доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу у вигляді вивчення зібраних доказів по справі, проведення їх правового аналізу та формування правової позиції по справі, підготовки проекту позовної заяви, заяви про поновлення процесуальних строків, апеляційної скарги на ухвалу суду про залишення позову без розгляду.

Водночас, із згаданого переліку виконаних робіт колегія суддів критично оцінює покликання представника позивача на такі види послуг як опрацювання законодавчої бази, оскільки такі не можуть бути віднесені до будь-яких видів правничої допомоги, передбаченої ст.ст.1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», фактично охоплюються таким видом послуг як вивчення зібраних доказів по справі, проведення їх правового аналізу та формування правової позиції по справі, підготовки проекту позовної заяви.
Окрім цього, зазначена представником позивача тривалість витраченого часу на участь в двох судових засіданнях не підтверджується протоколами судових засідань, а час прибуття до суду та очікування в суді не передбачають використання адвокатом спеціальних знань або навичок, а відтак вказаний час не може бути оплачений як час надання правничої допомоги.

Враховуючи складність справи, часткове задоволення заявлених позовних вимог, оскарження ухвали суду в апеляційному порядку, співмірність понесених витрат із ціною позову та значенням справи для позивача, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в загальному розмірі 8000 грн.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що витрати на оплату правничої допомоги підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх сторона уже сплатила, чи їх вона ще має сплатити.
У справі «Бєлоусов проти України» (заява №4494/07, пункти 115-116) ЄСПЛ зазначив, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Як видно з матеріалів справи, п.Бущенко представляв заявника протягом провадження у Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (вищезазначене рішення у справі «Савін проти України», заява № 34725/08, пункт 97); Суд зазначає, що вже постановляв у деяких справах, що суми відшкодування судових та інших витрат можуть бути сплачені безпосередньо на рахунки представників заявників (див., наприклад, рішення у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, пункт 158; «Начова та інші проти Болгарії» [ВП], заяви № 43577/98 і № 43579/98, пункт 175; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, пункт 180).
Також Верховний Суд у постанові від 01.11.2022р. по справі № 757/24445/21-ц дійшов висновку, що відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

В цілях з`ясування порядку розрахунків колегія суддів здійснює правовий аналіз договору-доручення № б/н від 01.06.2022р. про надання правової допомоги, умовами якого не визначено строків сплати гонорару замовником.
Так, розділом 4 «гонорар адвоката» договору передбачено, що на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару (п.4.1. договору).
Таким чином, умовами договору сторони погодили порядок проведення розрахунків, однак не передбачили чіткої дати (строку) сплати коштів за надані послуги.
Оскільки інші умови оплати правових послуг договірними сторонами не визначено, тому виникає об`єктивна необхідність застосування норм діючого цивільного законодавства.
Так, відповідно до ч.2 ст.530 Цивільного кодексу /ЦК/ України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Отже, важливим моментом є факт пред`явлення вимоги про оплату послуг зі сторони виконавця послуг.
В розглядуваному випадку докази пред`явлення такої вимоги є відсутніми.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги ГУ НП у Львівській обл., колегія суддів зазначає про те, що цей апелянт не конкретизує, які саме, на його думку, витрати на правову допомогу не підлягали відшкодуванню у спірному випадку і чому.
Під час вирішення заяви про ухвалення додаткового рішення відповідач не порушував питання щодо дійсності юридичного факту понесення витрат на професійну правничу допомогу з боку позивача; не вказував, що певні з витрат на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню взагалі. Доводи відповідача фактично зводились до того, що ця категорія справ не є складною і не вимагала від адвоката виконання значного обсягу робіт та витрат часу. Проте, такі доводи були враховані судом та фактично слугували підставою для присудження витрат на правничу допомогу в розмірі, утричі меншому за заявлений позивачем до відшкодування.

За таких обставин заява представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу адвоката в суді першої інстанції (із урахуванням оскарження судової ухвали в суді апеляційної інстанції) підлягає до часткового задоволення.

Варто зазначити, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі спонукає суб`єкта владних повноважень утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Колегія суддів також враховує положення п.14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи (КМРЄ) державам-членам «Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя» (on measures facilitating access to justice) №R(81)7, згідно з якими за винятком особливих обставин сторона, яка виграла справу, в принципі має одержувати від сторони, яка програла справу, відшкодування видатків і витрат, включаючи гонорари адвокатам, котрі вона небезпідставно понесла в зв`язку із провадженням.

При вирішенні питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу колегія суддів також враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у постанові Великої Палати від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, в постановах Касаційного адміністративного суду від 05.09.2019р. у справі № 826/841/17, від 19.09.2019р. у справі № 826/8890/18, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими під час вирішення наведеного спору.

З огляду на викладене, апеляційна скарга представника адвоката Золотухіна О.О., діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , підлягає до часткового задоволення, оскільки суд першої інстанції правильно по суті вирішив питання в частині розподілу судових витрат (правова допомога адвоката), однак допустив порушення норм процесуального права, через що оскаржуване рішення суду слід змінити в частині загального розміру стягнутих витрат на правову допомогу.
В решті рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують інших висновків прийнятого судом рішення, а тому підстави для його скасування чи зміни у цій частині є відсутніми.

          Також апеляційну скаргу ГУ НП у Львівській обл. слід залишити без задоволення із вищевикладених мотивів.

          В силу приписів ст.139 КАС України підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат (у вигляді судового збору) в цьому апеляційному провадженні є відсутніми.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Золотухіна Олександра Олександровича, діючого на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2025р. в адміністративній справі № 380/9665/24 змінити.
Викласти частину другу резолютивної частини додаткового рішення суду в наступній редакції:
«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській обл. (79007, м.Львів, пл.Г.Григоренка, буд.3; код ЄДРПОУ 40108833) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн.».
В решті додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

          Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській обл. залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	

Дата складання повного судового рішення: 28.05.2025р.