УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 квітня 2025 року
м. Київ
 
справа № 279/6292/24
провадження № 51-1533ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі: 
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,	
розглянувши касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 27 січня 2025 року. 
встановив:
Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2024 року затверджено угоду про примирення, укладену між потерпілим                 ОСОБА_4 та обвинуваченим  ОСОБА_5 . Визнано ОСОБА_5 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1                  ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК), та призначено йому                 основне покарання із застосуванням положень ст. 69 КК у виді штрафу в                      розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн із позбавленням права керувати транспортними засобами на                         строк 3 роки.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 27 січня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на зазначений вирок суду першої інстанції на підставі ст. 394, ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
У касаційній скарзі прокурор, вказуючи на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що призначене ОСОБА_5 основне покарання у виді штрафу в сумі 17000 грн є невиправдано м`яким, фактично нівелює мету кримінального покарання та може викликати відчуття безкарності, що безумовно свідчить про перевагу суспільного (публічного) інтересу над приватним.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, Суд доходить висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити виходячи з наступного.
Як убачається із судових рішень у кримінальному провадженні, прокурор, не погоджуючись з вироком, яким затверджено угоду про примирення, оскаржив його в апеляційному порядку. При цьому вказував на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
Апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою прокурора.
Мотивуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції зазначив, що  відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 394 КПК вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржено в апеляційному порядку прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч. 3 ст. 469 КПК угоду не може бути укладено.
Крім того, апеляційний суд вказав на те, що відповідно до матеріалів провадження, судовий розгляд угоди про примирення укладеної між потерпілим ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_5 , судом першої інстанції проведено в порядку                   ст. 474 КПК, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , згідно ст. 12 КК відноситься до категорії нетяжких, покарання судом першої інстанції призначене на підставі угоди про примирення від 21 листопада 2024 року.
Отже, суд апеляційної інстанції констатувавши, що доводи прокурора жодним чином не спростовують підстав затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 3 ст. 469 КПК угода не може бути укладена, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Із зазначеним висновком апеляційного суду погоджується й Суд.
У постанові Першої судової палати ККС ВС від 15 лютого 2021 року у справі                      № 395/773/18 зроблено висновок про те, що повноваження прокурора під час оскарження вироку суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим обмежені приписами п. 3 ч. 3                ст. 394 КПК, згідно з якими такі вироки можуть бути оскаржені прокурором лише у зв`язку з порушенням вимог ч. 3 ст. 469 КПК під час укладення угоди, і не підлягають розширенню.
Таким чином, апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити.
 
Керуючись пунктом 2 частини другої статті 428 КПК, Суд постановив: 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою                          прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 27 січня 2025 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.     
 
Судді:

 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                              ОСОБА_3