Справа № 308/4187/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       01 травня 2025 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Джуги С.Д., Кожух О.А.
за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 жовтня 2024 року, ухвалене головуючою суддею Зарева Н.І., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів
встановив:

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
Позов мотивувала тим, що 22 травня 2016 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. 22 грудня 2023 року вона пред`явила позов до суду про розірвання шлюбу. За час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є громадянином України, хоча і народився в Чехії. З 30.01.2024 сторони проживають окремо і відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Відповідач працює в Чехії розробником та адміністратором баз даних, його заробітня плата складає близько 40 тисяч чеських крон. 
Оскільки між ними не досягнуто згоди щодо утримання сина, а тому ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільної дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 жовтня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) батька щомісячно, починаючи із 04.03.2024 і до досягнення дитиною повноліття.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 1 211,20 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає встановленим обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, а також судом порушено територіальну юрисдикцію розгляду справи. 
В своїх доводах посилається на те, що в Чеській Республіці в окружному суді м. Праги відкрито провадження у справі про врегулювання відносин щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5 , тобто у справі про опіку над неповнолітнім відповідно до Чеського законодавства. Позаяк, сторони мають фактичне та постійне місце проживання за кордоном в Чеській Республіці, місцева юрисдикція суду у справах щодо опіки над неповнолітньою дитиною, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, яка народилася та проживала у Республіці Чехія, є саме юрисдикція даної країни.
Вважає, що судам не слід брати до уваги наданий позивачкою висновок органу опіки і піклування щодо доцільності визначення місця проживання сина, так як такий суперечить вимогам Гаазької конвенції. 
Крім того зазначає, що ним щомісячно пересилалися кошти на утримання сина на картковий рахунок позивачки, яка відкрита в Чеській республіці в розмірі по 5 000 грн. Вважає, що ОСОБА_2 , подавши позов про стягнення з нього аліментів на утримання сина, штучно створює перепони для розгляду справи в Чеській республіці.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін рішення суду першої інстанції. Вважає, що оскаржуване рішення ухвало відповідно до вимог матеріально та процесуального права та є обґрунтованим. Оскільки їх син проживає на території України з нею і вона забезпечує його всім необхідним, медичне обслуговування, догляд, освіту, а тому, враховуючи принцип найкращих інтересів, суд правильно дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, доводи відзиву на скаргу, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю брати участь в судовому засіданні в режимі відео конференції. Однак, з врахуванням вимог ч. 5 ст. 212 ЦПК України, ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза приміщенням суду, несе учасник справи, який подав відповідне клопотання, а також з врахуванням строків розгляду справи, що стосується інтересів дитини, у задоволенні поданого відповідачем клопотання слід відмовити. 

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Судом встановлено, що згідно з повторно виданим свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , 22 травня 2016 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб, про що 22 травня 2016 року складено відповідний актовий запис за № 35. Після державної реєстрації шлюбу позивачці присвоєне прізвище « ОСОБА_7 ». Місце державної реєстрації – Виконавчий комітет Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області
ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Прага народився спільний син сторін – ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження магістрату міської частини Прага 2 серії НОМЕР_2 від 06.01.2020.
Згідно з довідкою Посольства України в Чеській Республіці за № 61313/19-536-81 від 28 січня 2020 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , та зареєстрований громадянином України.
З витягів з реєстру територіальної громади, отриманих за запитом Великоберезнянської селищної ради, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та її син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачкою до матеріалів справи долучено характеристику Великоберезнянської селищної ради за № 101 від 29.02.2024 з якої вбачається, що позивачка, за період проживання в селищі Великий Березний громадський порядок не порушувала. З сусідами перебуває в добрих відносинах. Скарг на її поведінку від мешканців селища в селищну раду не поступало.
Згідно з висновком комісії з питань захисту прав дитини Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області від 16.04.2024 за № 176/03.1-19, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .
У довідці № 9 від 05.03.2024 ЗДО № 1 «Веснянка» зазначено, що син позивачки ОСОБА_3 дійсно відвідує Великоберезнянський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 1 «Веснянка» з 04.03.2024.
З листа адвоката Філіпа Свободи за № 2196/2024 від 29 січня 2024 року вбачається, що у Чеській Республіці між сторонами наявний судовий спір про врегулювання відносин неповнолітнього сина ОСОБА_5 у період до та після розлучення батьків.
Рішенням Ужгородського місьбкрайонного суду від 14 березня 2024 року у справі № 308/22857/, шлюб між сторонами розірвано.
Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_9 проживає разом з матір`ю - ОСОБА_2 .
Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти в частці від його доходу, а саме, в розмірі частки.
Як встановлено судом відповідач працює в Чеській Республіці розробником та адміністратором баз даних. Заробітна плата ОСОБА_1 складає близько 40 000,00 чеських крон.

Згідно з ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Таким чином, законодавець чітко визначив, по-перше, що аліменти стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі. По-друге, правом вибору виду аліментів (частка чи грошова сума) наділений той з батьків, з ким проживає дитини.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу).
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.
Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.
Статтями 183, 184 СК України встановлено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Ні в суді першої інстанції, ні апеляційної ОСОБА_1 не зазначено жодних обставин, які б свідчили про незадовільний стан його здоров`я, наявність у нього інших дітей, непрацездатних утриманців, чи інших обставин, що унеможливлюють сплату ним аліменти у визначеному судом розмірі та під час розгляду справи таких не здобуто.
З врахуванням наведених вимог закону та встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції правильно констатував, що позивачка має право на отримання аліментів у частці від заробітку відповідача. При цьому ОСОБА_1 не спростував належними та допустимими доказами той факт, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина у визначеному розмірі.
Відтак з врахування наведеного правильним є висновок суду про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання сина у частці від доходу батька, таке рішення відповідає інтересам дитини і забезпечує право останнього на належний рівень життя, необхідний для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Доводи апеляційної скарги щодо відкритого провадження у справі про врегулювання відносин щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5 , у справі про опіку над неповнолітнім, яка розглядається в Чеській Республіці в окружному суді м. Праги, і саме чеським судам підсудні справи що стосуються неповнолітнього сина, на переконання колегії суддів не може взятися до уваги, так як не стосується предмету спору щодо стягнення аліментів.
Що стосується доводів відповідача про те, що ним сплачуються аліменти на утримання сина, шляхом щомісячного пересилання коштів на картковий рахунок позивачки, яка відкрита в Чеській республіці в розмірі по 5 000 грн, то такі до уваги апеляційним судом не беруться. 
Як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_2 , картковим рахунком, на який відповідач пересилає кошти, вона не користується, оскільки такий відкритий в Чеській республіці.
Інші доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та таким була надана оцінка судом першої інстанції.
       Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення аліментів у визначеному розмірі та не знаходить підстав для скасування чи зміни рішення суду.
       
       Що стосується клопотання про здійснення ОСОБА_1 зловживання процесуальними правами то зазначена вимога не підлягає задоволенню з тих підстав, що сторона у справі в силу засад змагальності цивільного процесу має право на здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків з метою доведення обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх заперечень відносно заявлених позовних вимог. Крім цього, ОСОБА_1 як учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відтак, колегія суддів не встановила обставин, які б можна було розцінювати як зловживання ОСОБА_1 своїми процесуальними правами. 
Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення – без змін.

       Зважуючи на встановлене та керуючись вимогами норм статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 жовтня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 травня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: