ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

22 квітня 2025 року 	м.Суми	

Справа №589/3494/16-ц 
Номер провадження 22-ц/816/352/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Рунова В. Ю. 
за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
сторони: 
позивач – Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Солдаткіна Олександра Сергійовича 
на заочне рішення Шостинського міськрайонного суду Сумської області від 23 червня 2017 року, в складі судді Литовки М.І., ухвалене у м.Шостка,

                                                             в с т а н о в и в :

16 серпня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Вимоги мотивовано тим, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 04.11.2005 року, було укладено договір кредиту №215/12-1056, відповідно до якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 24500,00 доларів США, зі сплатою 13,25 % річних, з терміном погашення не пізніше 03.11.2020 року.
В забезпечення виконання зобов`язань між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем 04.11.2005 р. був укладений Іпотечний договір №215/12-1057, посвідчений 04 листопада 2005 р. приватним нотаріусом Новоазовського районного нотаріального округу Бархатовою С.А. та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1517. Відповідно до Іпотечного договору ОСОБА_1 передав ПАТ «Укрсоцбанк» одноповерховий житловий будинок АДРЕСА_1 , який й придбав на кредитні гроші.
У процесі кредитування були здійснені зміни до кредитного договору, а саме була змінена відсоткова ставка та кінцевий термін повернення коштів. Відповідно до умов договору про внесення змін № 3 від 09.12.2010 р. до договору кредиту № 215/12-1056 від 04.11.2005 р. сторони підтвердили суму залишку заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 19130,01 доларів США та за відсотками - у розмірі 3340,43 дол. США, відсоткова ставка за користуванням кредиту була встановлена на рівні 14,78 % річних, з кінцевим терміном повернення до 03 листопада 2025 року. 
Посилаючись на те, що свої зобов`язання ОСОБА_1 не виконує, чим порушує п.1.1; 3.3.9; 3.3.10 кредитного договору, банк просив стягнути з нього заборгованість еквівалент якої складає – 441437, 54  грн.
Заочним рішенням Шостинського міськрайонного суду Сумської області від 23 червня 2017 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 04.11.2005 року в сумі – 441437 грн 54 коп. та 6621 грн 56 коп. судового збору, а загалом стягнуто – 448059 грн 10 коп.
Ухвалою Шостинського міськрайонного суду Сумської області від 06 червня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шостинського міськрайонного суду Сумської області від 23 червня 2017 року.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Солдаткін О.С., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Вказує, що ОСОБА_1 належним чином не був повідомлений про розгляд справи, не мав можливості подати відзив. Суд не врахував пропуск ПАТ «Укрсоцбанк» строку позовної давності та умов договору, які передбачають обов`язковий позасудовий порядок вирішення спору шляхом звернення до третейського суду.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «СЕНС БАНК», який є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, як законне та обґрунтоване.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Солдаткіна О.С., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 04.11.2005 року було укладено договір споживчого кредиту №215/12-1056, згідно якого відповідачу були надані кредитні кошти на придбання нерухомого майна в сумі 24500 доларів США, зі сплатою 13,25 % річних, з терміном погашення не пізніше 03.11.2020 року. (а.с. 6-11).
Умовами кредитного договору передбачено, що відповідач зобов`язаний щомісячно сплачувати платежі за кредитом. 
Також, договором передбачено, що у разі невиконання позичальником умов договору, щодо термінів повернення кредиту, банк має право змінити термін погашення кредиту та плати за кредит, в порядку передбаченому договором. 
Однак відповідач порушував умови договору в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед банком в розмірі 441437, 54 грн (а. с. 28-34).
Відповідно до кредитного договору, за порушення позичальником обов`язків, встановлених договором, банк має право вимагати від позичальника повернення кредиту, нарахування процентів, сплати комісії та можливих штрафних санкцій (а.с. 6-11).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, укладеним між ним та банком, тому право позивача порушене і підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотки у гривневому еквіваленті.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Стаття 1049 ЦК України вказує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором.
Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК (в редакції, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. 
У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.47). Інформації щодо своєї адреси відповідач не надавав, тому відповідно до вищезазначених положень, суд надсилав йому судову повістку за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Незважаючи на відсутність відповідача за цією адресою, вважається, що судовий виклик вручений йому належним чином.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 належним чином не був повідомлений про розгляд справи є безпідставними. Крім того, в заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі відповідач вказує адресу свого місця проживання ту саму, за якою він зареєстрований і за якою йому направлялися повістки судом першої інстанції, іншої адреси місця проживання відповідач не вказує.
Апелянт обґрунтовує свою заяву про застосування позовної давності тим, що останній платіж за кредитним договором здійснено 22.10.2012 року, проте такі доводи не відповідають матеріалам справи.
Відповідно до кредитного договору №215/12-1056 від 04.11.2005 року та додаткової угоди №3 до нього від 09.12.2010 року, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання сплачувати відсотки за користування кредитом та своєчасно і в повному обсязі погашати отриману позику (п.п. 3.3.9, 3.3.10 договору). При цьому згідно з п.4.5 договору, у разі невиконання цих обов`язків протягом більше 60 днів, строк користування кредитом вважався таким, що сплив, і ОСОБА_1 мав протягом одного робочого дня погасити кредит повністю, сплативши відсотки та штрафні санкції.
Так, відповідач виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором до кінця 2014 року, допускаючи лише несуттєві прострочення чергових платежів.
Зокрема, згідно розрахунку заборгованості (а.с.28-33) останні платежі були здійснені:
15.09.2014 р. в сумі 206,81 дол. США, з яких 193,19 дол. було спрямовано на погашення заборгованості по кредиту (тілу) та 13,62 дол. США - на погашення заборгованості по процентах;
16.10.2014 р. в сумі 200,00 дол. США, з яких 187,57 дол. було спрямовано на погашення заборгованості по кредиту (тілу) та 12,43 дол. США - на погашення заборгованості по процентах;
17.11.2014 р. в сумі 192,86 дол. США, які було спрямовано на погашення заборгованості по процентах;
15.12.2014 р. в сумі 7,14 дол. США, які було спрямовано на погашення заборгованості по процентах.
Позов ПАТ «Укрсоцбанк» був поданий до суду 11.08.2016 року, тобто в межах строку позовної давності. 
З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 04.11.2005 року було укладено договір споживчого кредиту №215/12-1056, відповідно до якого відповідачу були надані кредитні кошти на придбання нерухомого майна – житлового будинку.
Відповідно до п. 6.1 кредитного договору (в редакції додаткової угоди), яким передбачено позасудовий порядок вирішення спорів шляхом звернення до третейського суду, а саме:
«Всі розбіжності щодо укладення, виконання, розірвання, зміни, визнання недійсним повністю або частково, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного Договору, становлять предмет спору та підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків за адресою: 02002, м. Київ, вул. м. Раскової, 15 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду №007-2005 від 21.06.05 р., видане Київським міським управлінням юстиції). Розгляд здійснюється одноособово суддею постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків Ярошовцем Василем Миколайовичем, згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди, і з яким Сторони ознайомились».
Разом з тим, ст. 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами. 
Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.
Наведене дає підстави для висновку про те, що положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту. 
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.
Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 03 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).
Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб`єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах. А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».
Тому спори за споживчим кредитом не можуть розглядатися третейськими судами, а третейські рішення у таких спорах, прийняті після 11.03.2011, можуть бути оскарженні і підлягають скасуванню (постанова Верховного Суду від 05.05.2020 р. №755/10380/17).
Постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 191/687/21, на яку посилається апелянт в апеляційній скарзі, не є релевантною у даній справі, оскільки учасниками тієї справи не були споживачами, на відміну від даної справи.
Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.
Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367 - 369, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
   
                                                             у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Солдаткіна Олександра Сергійовича залишити без задоволення.
Заочне рішення Шостинського міськрайонного суду Сумської області від 23 червня 2017 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складене23 квітня 2025 року. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   В. Ю. Рунов