КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 2-2551/11                                                                                          Головуючий у І інстанції Петренко Н.О.
Провадження №22-ц/824/4278/2025                                                                  Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
07 травня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,
за участі секретаря Доброванової О.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Москаленко Олени Василівни на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року у справі за скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Москаленко Олени Василівни на дії заступника начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравцової Олени Сергіївни у справі № 2-2551/11
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2023 року представник ОСОБА_1 - Москаленко О.В. звернулася до суду із скаргою, в якій просила визнати дії заступника Подільського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Кравцової О.С. щодо не зняття арешту з майна боржника та оголошення його в розшук, накладеного у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 неправомірними; зобов`язати ДВС зняти арешт з усього майна, що належить ОСОБА_1 , який накладено в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_5, а саме обтяження з :
- транспортного засобу MITSUBISHI LANCER, 2007 року випуску, номер кузова:  НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , а саме:
«Значиться в розшуку», постанова № НОМЕР_5 від 02.09.2015, поставив ВДВС Подільського РУЮ м. Києва, примітки: в/л № 2-255/11 від 30.05.2012, ВП НОМЕР_5.
«Арешт, заборона на відчуження», постанова № 1044/5 від 29.12.2012, поставив ВДВС Подільського РУЮ м. Києва, примітки: вик. Хлистуненко С.С. , в/л № 2-255/11 від 30.05.2012, ВП НОМЕР_5.
- транспортного засобу VOLKSWAGEN POLO, 2006 року випуску, номер кузова:  НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , а саме:
«Значиться в розшуку», постанова № НОМЕР_5 від 02.09.2015, поставив ВДВС Подільського РУЮ м. Києва, в/л № 2-255/11 від 30.05.2012, ВП НОМЕР_5.
«Арешт, заборона на відчуження», постанова № 1044/5 від 29.12.2012, ВДВС Подільського РУЮ м. Києва, примітки: вик. Хлистуненко С.С. ,.а/л № 2-255/1, ВП НОМЕР_5.
В доводах скарги зазначає, що ОСОБА_1 на праві власності належать автомобілі MITSUBISHI LANCER, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 та VOLKSWAGEN POLO, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 .
Згідно даних, що містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження на примусовому виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_5, відкрите на підставі виконавчого листа від 30.05.2012 № 2-255/1, виданого Святошинський районний суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» боргу у сумі 650 181,37 грн.
16 червня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із направленням виконавчого документу до Вишгородського РВДВС ГТУЮ у Київській області, за місцем роботи боржника.
15 лютого 2022 року від Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області надійшла відповідь за № 3889 в якій зазначено, що відсутня інформація про перебування на виконанні у відділі виконавчого провадження № НОМЕР_5.
Водночас, за тим же виконавчим листом приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Маляром Я.А. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_6, стягувач ПАТ КБ «Приватбанк», боржник ОСОБА_4 
12 травня 2023 року у межах виконавчого провадження № НОМЕР_6 приватним виконавцем Маляром Я.А. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із тим, що рішення згідно з виконавчим документом виконано фактично та в повному обсязі. Основну винагороду приватного виконавця та витрати виконавчого провадження стягнуто у повному обсязі.
Оригінал постанови від 12 травня 2023 року про закінчення виконавчого провадження надано відділу 18 травня 2023 року разом із заявою про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_7.
Таким чином, борг за виконавчим листом від 30 травня 2012 року № 2-2551/11, виданим Святошинським районним судом м. Києва погашено в повному обсязі солідарним боржником ОСОБА_4 .
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року визнано виконавчий лист по справі № 2-2551/11 виданий 30 травня 2012 року Святошинським районним судом м. Києва, таким, що не підлягає виконанню.
Отже заборгованість, яка стягувалась за виконавчим листом у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 була погашена солідарним боржником у повному обсязі та у зв`язку із визнанням судом виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - доцільність існування арешту та розшуку майна відсутня, а їх наявність порушує права скаржника, як власника майна.
Враховуючи, що зобов`язання боржника ОСОБА_1 є припиненими внаслідок його виконання та визнанням судом виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виконавче провадження № НОМЕР_5 є закритим, а його матеріали знищені - арешт майна боржника та оголошення його в розшук є безпідставним і тому, бездіяльність заступника начальника Кравцової О.С. є неправомірною і незаконною, у зв`язку з вище наведеним, просила скаргу задовольнити.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року відмовлено в задоволенні скарги на дії заступника начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кравцової Олени Сергіївни.
Не погодившись з вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Москаленко О.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту встановлення обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу.
В обґрунтування скарги зазначає, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту, накладеного державним виконавцем на майно, є втручанням у її право на мирне володіння майном з огляду на відсутність відкритих виконавчих проваджень та у зв`язку із погашенням в повному обсязі солідарними боржниками ОСОБА_4 та ОСОБА_1 боргу за виконавчим листом.
Зазначає, що підставою для відмови в задоволенні скарги на дії заступника начальника стала постанова Київського апеляційного суду від 01 липня 2024 року, якою скасовано ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та в якій зазначено, що факт добровільної сплати заборгованості за кредитним договором та додатковою угодою до вказаного кредитного договору не встановлено, боржником ОСОБА_1 доказів виконання такого обов`язку не подавалась суду. Проте, скаржник звертає увагу, що на час звернення зі скаргою на бездіяльність державного виконавця вказана постанова ще не існувала, а висновки зазначеного рішення суду не були підставами для відмови у знятті арешту/заборони на відчуження та розшуку майна, накладеного у виконавчому провадженні НОМЕР_8.
Відтак, Святошинський районний суд м. Києва при прийнятті ухвали від 16 жовтня 2024 року не надав оцінку діям державного виконавця, що були прийняті та вчинені в порушення закону та які призвели до порушення конституційних прав ОСОБА_1 на вільне володіння, користування та розпорядження своїм рухомим майном.
Також апелянт вказує, що суд лишив поза увагою той факт, що стягнуті суми за кредитним договором та додатковою угодою судами не аналізувалися, оскільки постановою від 12 травня 2023 року приватним виконавцем Маляром Я.А. закінчено виконавче провадження за виконавчим листом від 30 травня 2012 року, у зв`язку з виконанням рішення, а постановою про закінчення провадження від 12 травня 2023 року, яка не оскаржена, встановлені постановою Київського апеляційного суду 09 квітня 2024 року обставини мають преюдиційне значення і свідчать про виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 листопада 2011 року.
Так, станом на 02 серпня 2024 року, із даних витягу з АСВП вбачається, що відносно ОСОБА_1 відсутні виконавчі провадження на виконанні в органах ДВС. Таким чином суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що не зняття арешту з майна боржника є бездіяльністю виконавця, оскільки підстави для збереження чинності арешту майна відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» Хитрова Л.В. наводить заперечення щодо доводів скаржника, посилаючись на їх необґрунтованість, просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Звертає увагу на правовий висновок, наведений у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц, згідно із яким, арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним в порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Звертає увагу апеляційного суду на те, що Подільським ВДВС виконавче провадження закінчене у зв`язку із передачею матеріалів до Вишгородського ВДВС Київської області за місцем роботи боржника, а не у зв`язку із фактичним виконанням судового рішення.
Зазначає також, що 01.07.2024 року Київським апеляційним судом скасовано ухвалу Святошинського районного суду м. Києва про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та встановлено обставини, які є преюдиційними при розгляді скарги боржника, зокрема те, що факт добровільної сплати заборгованості за кредитним договором №Д07-02-140МК від 27.09.2007 року, та додатковою угодою до вказаного кредитного договору від 02.11.2007 року у розмірі 81 527,84 доларів США судом не встановлено й боржником доказів виконання такого обов'язку не подавалось. Отже, висновку про виконання зобов'язань боржником ОСОБА_1 суд дійшов безпідставно.
Представник стягувача зазначає, що оскільки рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконане, у разі задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування арешту на майно будуть порушені права та інтереси кредитора, на користь якого підлягає стягненню заборгованість, у зв`язку із неналежним виконанням боржником взятих на себе зобов`язань.
Інших відзивів на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України до апеляційного суду подано не було.
У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Паламарчук С.А. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Інші учасники справи у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у відповідності до вимог процесуального законодавства, що у відповідності до положень частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 листопада 2011 року задоволено зустрічний позов ПАТ КБ «Приватбанк», яким стягнуто з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 солідарно, на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №Д 07-02-140МК від 27 вересня 2007 року, судові витрати у розмірі 1820 грн, а всього на загальну суму 651 091 грн 37 коп.
Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2012 року, змінено рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 листопада 2011 року в частині задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, викладено в новій редакції. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 81 527 дол США 84 цен, що у гривневому еквіваленті становить 649 271 грн 37 коп., судові витрати у розмірі 910 грн, а також стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 81 527 дол США 84 цен., що у гривневому еквіваленті становить 649 271, 37 грн та судові витрати у розмірі 910 грн.
30 травня 2012 року видано виконавчий лист №2-2551/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 81527,84 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 12 квітня 2011 року становить 649 271 грн 37 коп. та судові витрати в розмірі 910 грн.
Згідно даних, що містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження на примусовому виконанні у Подільському районному відділі ДВС у місті Києві перебувало виконавче провадження № НОМЕР_5, відкрите на підставі виконавчого листа № 2551/11, виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 650181,37 грн.
17.12.2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
29.12.2012р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, а 02.09.2015р. державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.
16.06.2016 року державний виконавець, керуючись п. 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого документа до Вишгородського РВДВС ГТУЮ у Київській області, за місцем роботи боржника.
Вишгородський відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області надав інформацію про те, що на виконанні у відділ перебувало виконавче провадження НОМЕР_9 з виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2012 року №2-2551/11, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 650181,37 грн, 
29.07.2016 року державним виконавчем ОСОБА_7 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
29.07.2016 року державним виконавчем ОСОБА_7 було винесено постанову про утримання боргу з доходу боржника.
30.05.2017 року 29.07.2016 року державним виконавчем ОСОБА_7 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Встановлено також, що 15 червня 2018 року державним виконавцем Подільського районного ВДВС у місті Києві прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_10 з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2012 року №2-2551/11, стягувач - ПАТ КБ «Приватбанк», боржник - ОСОБА_1 .
Відповідно до інформації регіонального сервісного центру МВС в м. Києві Головного сервісного центру МВС від 22.11.2023, згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, на транспортних засобах: 
- MITSUBISHI LANCER, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ,
 - VOLKSWAGEN POLO, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 
значиться обмеження: «значиться в розшуку», постанова НОМЕР_8 від 02.09.2015, ВДВС Подільського РУЮ м. Києва, примітки: в/л №2-2552/11 від 30.05.2012, ВП НОМЕР_8; «арешт, заборона відчуження», постанова №1044/5 від 29.12.2012, ВДВС Подільського РУЮ м. Києва, примітки: в/л №2-2552/11 від 30.05.2012, ВП НОМЕР_8.
З матеріалів справи також вбачається, що 04 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Маляр Яном Анатолійовичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_11 з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2018 року №2-2551/11, стягувач - ПАТ КБ «Приватбанк», боржник - ОСОБА_4 
12 травня 2023 року у межах виконавчого провадження НОМЕР_11 приватним виконавцем Маляром Я.А. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із тим, що рішення згідно з виконавчим документом виконано фактично та в повному обсязі.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року заяву задоволено. Визнано виконавчий лист по справі №2-2551/11, виданий 30.05.2012 р. Святошинським районним судом міста Києва таким, що не підлягає виконанню.
07 грудня 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся зі зверненням б/н до Подільського ВДВС у м. Києві ЦМУЮ (м. Київ) щодо стягнення грошових коштів в рамках ВП НОМЕР_11, по суті порушених питань 08 грудня 2023 року АТ КБ «Приватбанк» надано відповідь НОМЕР_10/2, згідно якої встановлено, що сума,перерахована стягувачу з основного боржника та солідарного боржника в сукупності становить 21 706 дол. США 58 цен.
Постановою Київського апеляційного суду від 01 липня 2024 року Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено. Скасовано ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року. В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_4 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.
У вказаній постанові апеляційний суд встановив наступне: «Як вбачається із постанови приватного виконавця виконавчого округ м. Києва Маляра Я. А. від 12.05.2023 року про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_11, закриваючи виконавче провадження приватний виконавець вважав, що стягувач просив стягнути суму виключно в гривні, а саме 650 181,37 грн й така сума, як зазначено у постанові, стягнута, рішення згідно з виконавчим документом виконано фактично та в повному обсязі.
Приймаючи до уваги таку постанову приватного виконавця, суд першої інстанції не врахував, що вона не є підтвердженням добровільного виконання обов`язку боржника ОСОБА_1 поза межами виконавчого провадження, не звернув уваги на те, що у зв`язку з ухваленням судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу не перерахована сума саме в іноземній валюті, визначена судовим рішенням, а у боржників існує обов`язок виконати зобов`язання саме в іноземній валюті (доларах США), а не у національній валюті України - гривні. За таких обставин сам факт того, що стягувач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у заяві про відкриття виконавчого провадження зазначив суму в гривні, не має правового значення, оскільки до стягнення із боржника підлягає сума коштів у тій валюті, яка визначена у судовому рішенні (виконавчому листі).
Факт добровільної сплати заборгованості за кредитним договором № Д07-02-140МК від 27.09.2007 року, та додатковою угодою до вказаного кредитного договору від 02.11.2007 року у розмірі 81 527,84 доларів США судом не встановлено й боржником доказів виконання такого обов`язку не подавалась. Отже висновку про виконання зобов`язань боржником ОСОБА_1 суд дійшов безпідставно».
03.11.2023р. на адресу Подільського ВДВС у м. Києві було направлено заяву в інтересах ОСОБА_1 про зняття арешту та розшуку майна боржника, в задоволенні якої було відмовлено.
Відповідно до ст. 447, 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цьогоКодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Звертаючись до суду зі скаргою про визнання неправомірними дійзаступника Подільського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Кравцової О.С. щодо не зняття арешту з майна боржника та оголошення його в розшук, накладеного у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 , ОСОБА_1 посилалась на те, що наявні передбачені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника, оскільки виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-2551/11 від 30.05.2012 закінчено у зв`язку з фактичним та в повному обсязі виконанням рішення суду, а також у зв`язку із визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що дії заступника начальника Подільського ВДВС є правомірними та законним, а вимоги скаржника є безпідставними,оскільки ОСОБА_1 не виконано в повному обсязі зобов`язання за кредитним договором № Д07-02-140МК від 27.09.2007р. та додатковою угодою до вказаного кредитного договору від 02.11.2007р. у розмірі 81 527,84 доларів США.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, з огляду на наступне.
 Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеномузаконом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно зі статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (далі - Закону № 606-XIV) (у редакції, чинній на час винесення постанови про арешт майна) державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. 
Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIVвиконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Відповідно до частини другоїстатті 50 Закону № 606-XIV, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Аналогічні приписи містяться устатті 40 Закону № 1404-VIII, відповідно до яких у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Відповідно до статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Відповідно до частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підриємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».
Згідно з частиною 5 статті 59 Закону, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.
Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.
Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).
Згідно з частиною першоюстатті 74 Закону № 1404-VIIIрішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
Згідно з частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).
Як вбачається з матеріалів справи, заявником не доведено обставин закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2012 року №2-2551/11, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 81 527,74 долари США з підстав фактичного та у повному обсязі виконання рішення згідно з виконавчим документом.
Скаржником ОСОБА_1 не надано доказів добровільної сплати заборгованості за кредитним договором № Д07-02-140МК від 27.09.2007 року, та додатковою угодою до вказаного кредитного договору від 02.11.2007 року у розмірі 81 527,84 доларів США. 
Отже, враховуючи факт невиконання виконавчого документа, наявність майнових претензій з боку стягувачає обгрунтованим подальшезастосування арешту на майно боржника, а доводи скаржника про бездіяльність виконавчої служби щодо незняття арешту з майна заявника є безпідставними.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката  Москаленко Олени Василівни  - залишити без задоволення.
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 08.05.2025 року.

 
 
Суддя-доповідач                                                          Таргоній Д.О.
  
Судді:                                                                             Голуб С.А.
 
                                                                                     Слюсар Т.А.