ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" травня 2025 р.                          Справа№ 910/18049/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Отрюха Б.В.
суддів:            Пантелієнка  В.О. 
          Сотнікова  С.В. 
 
Секретар судового засідання: Басараба К.Ю.

За участю представників учасників справи:

від ТОВ «Сканрок» Колос М.М. - за ордером серії АА №1549374 від 05.03.25.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «Сканрок» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 у справі №  910/18049/20 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Олікон АБ (Olicon AB)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сканрок»
про припинення порушення прав інтелектуальної власності

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

Олікон АБ (Olicon AB) (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сканрок» (далі - відповідач), в якому просить суд:
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Сканрок» припинити дії, що становлять порушення прав Олікон АБ на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_3» за патентом України НОМЕР_1, у спосіб припинення виготовлення систем навісного вентильованого фасаду із використанням винаходу «ІНФОРМАЦІЯ_3» за патентом України НОМЕР_1, включно із системами навісного вентильованого фасаду СКАНРОК та комплектами енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицюванням каменем «КЕФСВОК», їх пропонування для продажу, в тому числі через Інтернет, продаж, та інше введення систем навісного вентильованого фасаду, включно із системами навісного вентильованого фасаду СКАНРОК та комплектами енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицюванням каменем «КЕФСВОК», в цивільний оборот або їх зберігання в зазначених цілях на всіх стадіях проектування та будівництва об`єктів нерухомості, зокрема шляхом використання систем навісного вентильованого фасаду СКАНРОК/комплектів енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицюванням каменем «КЕФСВОК» в проектах будівництва об`єктів нерухомості на етапах їх проектування та безпосередньо будівництва;
- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Сканрок» здійснювати використання винаходу «ІНФОРМАЦІЯ_3» за патентом України НОМЕР_1, шляхом виготовлення систем навісного вентильованого фасаду, включно із системами навісного вентильованого фасаду СКАНРОК та комплектами енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицюванням каменем «КЕФСВОК», їх пропонування для продажу, в тому числі через Інтернет, продаж, та інше введення систем навісного вентильованого фасаду, включно із системами навісного вентильованого фасаду СКАНРОК та комплектами енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицюванням каменем «КЕФСВОК», в цивільний оборот або їх зберігання в зазначених цілях, на всіх стадіях проектування та будівництва об`єктів нерухомості, зокрема шляхом використання систем навісного вентильованого фасаду СКАНРОК/комплектів енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицюванням каменем «КЕФСВОК» в проектах будівництва об`єктів нерухомості на етапах їх проектування та безпосередньо будівництва;
- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Сканрок» здійснювати розробку альбомів технічних рішень та використовувати альбоми технічних рішень систем навісного вентильованого фасаду, зокрема альбоми технічних рішень систем навісного вентильованого фасаду СКАНРОК та комплектів енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицюванням каменем «КЕФСВОК» із використанням винаходу «ІНФОРМАЦІЯ_3» за патентом України НОМЕР_1 для цілей проектування систем навісного вентильованого фасаду, включно із розробкою проектної, технічної документації для об`єктів будівництва, альбомів технічних рішень.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неправомірно здійснює використання винаходу за Патентом НОМЕР_1, власником якого є позивач.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2024 у справі №    910/18049/20 (суддя Щербаков С.О., повний текст рішення складено та підписано - 26.06.2024) позовні вимоги Олікон АБ (Olicon AB) задоволено; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Сканрок» припинити дії, що становлять порушення прав Олікон АБ на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_3» за патентом України № НОМЕР_1, а саме: виготовлення систем навісного вентильованого фасаду із використанням винаходу «ІНФОРМАЦІЯ_3» за патентом України № НОМЕР_1, включно із системами навісного вентильованого фасаду СКАНРОК та комплектами енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицюванням каменем «КЕФСВОК», їх пропонування для продажу, в тому числі через Інтернет, продаж, та інше введення систем навісного вентильованого фасаду, включно із системами навісного вентильованого фасаду СКАНРОК та комплектами енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицюванням каменем «КЕФСВОК», в цивільний оборот або їх зберігання в зазначених цілях на всіх стадіях проектування та будівництва об`єктів нерухомості, зокрема шляхом використання систем навісного вентильованого фасаду СКАНРОК/комплектів енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицюванням каменем «КЕФСВОК» в проектах будівництва об`єктів нерухомості на етапах їх проектування та безпосередньо будівництва; заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «Сканрок» здійснювати використання винаходу «ІНФОРМАЦІЯ_3» за патентом України № НОМЕР_1, шляхом виготовлення систем навісного вентильованого фасаду, включно із системами навісного вентильованого фасаду СКАНРОК та комплектами енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицюванням каменем «КЕФСВОК», їх пропонування для продажу, в тому числі через Інтернет, продаж, та інше введення систем навісного вентильованого фасаду, включно із системами навісного вентильованого фасаду СКАНРОК та комплектами енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицюванням каменем «КЕФСВОК», в цивільний оборот або їх зберігання в зазначених цілях, на всіх стадіях проектування та будівництва об`єктів нерухомості, зокрема шляхом використання систем навісного вентильованого фасаду СКАНРОК/комплектів енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицюванням каменем «КЕФСВОК» в проектах будівництва об`єктів нерухомості на етапах їх проектування та безпосередньо будівництва; заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «Сканрок» здійснювати розробку альбомів технічних рішень та використовувати альбоми технічних рішень систем навісного вентильованого фасаду, зокрема альбоми технічних рішень систем навісного вентильованого фасаду СКАНРОК та комплектів енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицюванням каменем «КЕФСВОК» із використанням винаходу «ІНФОРМАЦІЯ_3» за патентом України № НОМЕР_1 для цілей проектування систем навісного вентильованого фасаду, включно із розробкою проектної, технічної документації для об`єктів будівництва, альбомів технічних рішень.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним:
- патент на винахід позивача № НОМЕР_1 та патенти на корисні моделі № НОМЕР_3 та НОМЕР_4 відповідача мають різний обсяг охорони;
- відповідачем зі своєї сторони не було надано висновку експерта із висновками, що відрізняються від того, що наданий судовим експертом Жихаревим О.С.;
- у комплектах енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицюванням каменем («КЭФСВОК»«; укр. - «КЕФСВОК») ТОВ «Сканрок» використано кожну ознаку, включену до незалежного пункту 1 формули винаходу за патентом України № НОМЕР_1 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_3», що належить позивачу;
- факт здійснення відповідачем використання винаходу за патентом позивача шляхом продажу продукту, виготовленого з використанням патенту підтверджується наступними договорами, які були надані відповідачем на вимогу суду, а саме:
- за договором поставки № 04/09/2019 від 04.09.2019 та специфікації до договору відповідач здійснював продаж ТОВ «Житлоінвест» енергозберігаючої фасадної «СКАНРОК», відповідно до специфікації безпосередній поставці підлягав кутник спеціальний Ригель-1;
- за договором поставки № 05/06/20 від 05.06.2020 та специфікації до договору відповідач здійснював продаж TOB «Житлоінвест» енергозберігаючої фасадної системи «СКАНРОК»; відповідно до специфікації безпосередній поставці підлягав кутник спеціальний Ригель-1.1 та кутник спеціальний Ригель Р-1 (відповідно до специфікації елементів);
- за договором підряду № 7027 від 29.09.2017 ТОВ «Сканрок» приймало на себе зобов`язання на власний ризик та власними силами виконати комплекс робіт з виготовлення і монтажу зразку фасаду; а згідно з додатку 1 до вказаного договору сторони погодили продаж робіт і матеріалів, в тому числі кутника спеціального Ригеля Р-1;
- за договором поставки № 02/04/18 від 02.04.2018 та специфікації до договору відповідач здійснював продаж ТОВ «Стройконсалтинг» енергозберігаючої фасадної системи «Сканрок» (п 1.1. договору); відповідно до специфікації № 1 та специфікації № 2 безпосередній поставці підлягав кутник спеціальний Ригель-1 (п. 7 та п. 11 відповідно);
- за договором поставки № 10/12/18 від 10.12.2018 та специфікації до договору відповідач здійснював продаж ТОВ «Стройконсалтинг» енергозберігаючу фасадну систему «Сканрок» (п 1.1. Договору); відповідно до специфікації № 1, 2 та 3 безпосередній поставці підлягав кутник спеціальний Ригель-1;
- за договором №18/04-18 на виконання Проектних робіт від 18.04.2018 ТОВ «Львівська інвестиційна компанія» доручає, а ТОВ «Сканрок» бере на себе зобов`язання за передбачену цим договором плату розробити та передати Комплект монтажних креслень фасадної системи «СКАНРОК», а відповідно до технічного завдання до складу основних креслень фасадної системи «Сканрок» входить і розкладка ригілів Р-1 на фасаді з означенням лінійних розмірів і відміток по вертикалі;
- за договором поставки №  20/09/2017 від 20.09.2017 відповідач здійснював продаж ТОВ «Спецмонтажбуд-3» енергозберігаючої фасадної системи «СКАНРОК»; відповідно до специфікацій № 1, 2 та 3 безпосередній поставці підлягав кутник спеціальний Ригель-1;
- за договором поставки № 22/02/18 від 22.02.2018 відповідач здійснював продаж ТОВ «БК «ЗЗБК №1» фасадної системи СКАНРОК та комплектуючі; відповідно до специфікації № 1 безпосередній поставці підлягав кутник спеціальний Ригель-1.
Таким чином, переліченими вище договорами підтверджується, що відповідач здійснював продаж та, відповідно, виробництво, енергозберігаючої фасадної системи «СКАНРОК», в тому числі її комплектуючі - Ригель Р-1 та Ригель Р-1.1, чим порушено права позивача на патент № НОМЕР_1, оскільки як було встановлено судом вище уся сукупність суттєвих ознак незалежного пункту 1 формули винаходу за патентом України № НОМЕР_1 була використана при виготовленні конструктивного елементу «Ригель Р-1» та «Ригель Р-1.1» навісного вентильованого фасаду «SCANROC», який входить до складу комплекту енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицювальним каменем «КЭФСВОК» (укр. - «КЕФСВОК») ТОВ «Сканрок».

Короткий зміст додатково рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

05.06.2024 до суду надійшло клопотання Олікон АБ (Olicon AB) про розподіл судових витрат, в якому позивач просить суд стягнути з ТОВ «Сканрок» на користь позивача 15  000, 00 грн - судових витрат, пов`язаних з залученням судового експерта Жихарева О.С. для надання висновку експерта та 11 761, 50 євро - судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 у справі № 910/18049/20 (суддя Щербаков С.О., повний текст додаткового рішення складено та підписано - 02.07.2024) клопотання Олікон АБ (Olicon AB) про розподіл судових витрат задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сканрок» на користь Олікон АБ (Olicon AB) 200    000,00 (двісті тисяч) грн - витрат на професійну правничу допомогу та 15    000,00 (п`ятнадцять тисяч) грн - витрат на проведення експертизи; в іншій частині клопотання відмовлено.
Додаткове рішення мотивоване наступним:
-  суд першої інстанції дійшов до висновку, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвокатів не є співмірним із складністю даної справи, часом витраченим адвокатами на надання послуг у даній справі, оскільки позивачем заявлено до стягнення 11 761, 50 євро, що за курсом НБУ на дату формування клопотання про розподіл судових витрат (04.06.2024) становить в еквіваленті до гривні - 516 258, 10 грн.
Тож, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на предмет спору, обсяг поданих позивачем заяв по суті справи, а також часу витраченого у судових засіданнях, суд першої інстанції дійшов до висновку покласти на відповідача витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу в сумі 200 000, 00 грн.
- оскільки висновок експерта №1298 за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 13.11.2020, прийнятий судом першої інстанції як належний та допустимий доказ, наявні підстави для покладення на відповідача також витрат понесених позивачем на проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності у розмірі 15  000, 00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги на рішення та додаткове рішення, узагальнення її доводів

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням та додатковим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сканрок» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить, рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 у справі №    910/18049/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі.
Так, доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2024 та додаткове рішення від 27.06.2024 у справі №910/18049/20 є такими, що не відповідають вимогам закону та підлягають скасуванню з підстав, передбачених частинами першою, другою та третьою статті 277 ГПК України, а саме: неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- суд першої інстанції неправомірно відмовив у повторному зупиненні провадженні, незважаючи на наявність об`єктивних підстав, чим порушив ст. 227 т п. 4 ч. 1 ст. 229 ГПК України;
- позивачем не було доведено фактичного використання патенту № НОМЕР_1  в Україні, що свідчить про відсутність підстав для позову і може вказувати на зловживання правом;
- позивач був обізнаний з обставинами справи та діяльністю відповідача ще з 2017, проте навмисно маніпулює моментом, з якого йому стало відомо про порушення, з метою уникнення застосування наслідків спливу строку позовної давності;
- стягнуті з відповідача витрати на правову допомогу є значно завищеними, неспівмірними та не розумними.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

01.10.2024 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Олікон АБ (Olicon AB) надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останнє просить залишити рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 у справі № 910/18049/20 без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сканрок» без задоволення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2024 справу № 910/18049/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), судді: ОСОБА_2., Остапенко О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2024 у справі № 910/18049/20 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/18049/20 за позовом Олікон АБ (Olicon AB) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сканрок» про припинення порушення прав інтелектуальної власності; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.
22.08.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/18049/20.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2024 у справі № 910/18049/20, поміж іншого, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сканрок» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 у справі № 910/18049/20; розгляд апеляційної скарги призначено на 28.10.2024.
01.10.2024 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Олікон АБ (Olicon AB) надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останнє просить залишити рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 у справі № 910/18049/20 без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сканрок» без задоволення.
Розпорядженням керівника Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3930/24 від 23.10.2024 у зв`язку із ухваленим рішенням Вищої ради правосуддя від 08.10.2024 про звільнення у відставку судді ОСОБА_2 , призначено повторний автоматизований розподіл справи №      910/18049/20.
У відповідності до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 23.10.2024 апеляційну скаргу у справі №      910/18049/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя ОСОБА_1, судді: Остапенко О.М., Отрюх Б.В.
25.10.2024 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сканрок» надійшла заява про зупинення провадження у справі № 910/18049/20.
28.10.2024 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Олікон АБ (Olicon AB) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи № 910/18049/20.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2024 у справі № 910/18049/20 розгляд справи № 910/18049/20 відкладено на 09.12.2024.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-07/948/24 від 02.12.2024 у зв`язку із ухваленим рішенням Вищої ради правосуддя від 19.11.2024 про звільнення у відставку судді ОСОБА_1, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/18049/20.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2024 апеляційну скаргу у справі № 910/18049/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Сотніков С.В., Остапенко О.М.
03.12.2024 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Олікон АБ (Olicon AB) надійшло заперечення на заяву про зупинення провадження у справі № 910/18049/20.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2024 у справі № 910/18049/20, зокрема, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сканрок» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 у справі № 910/18049/20 прийнято до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Сотніков С.В., Остапенка О.М.; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сканрок» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 у справі № 910/18049/20 призначено на 05.03.2025.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/731/25 від 04.03.2025 у зв`язку із перебуванням судді Остапенка О.М., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці 05.03.2025, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/18049/20.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2025 апеляційну скаргу у справі № 910/18049/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Пантелієнко В.О., Сотніков С.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2025 у справі № 910/18049/20 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сканрок» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 у справі №      910/18049/20 прийнято до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Пантелієнко В.О., Сотніков С.В.
05.03.2025 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Олікон АБ (Olicon AB) надійшла заява про зупинення провадження у справі № 910/18049/20.
Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 05.03.2025 заяву передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Пантелієнко В.О., Сотніков С.В.
В подальшому, 05.03.2025 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Олікон АБ (Olicon AB) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи № 910/18049/20.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 у справі № 910/18049/20 відмовлено у задоволенні заяви Олікон АБ (Olicon AB) про зупинення провадження у справі № 910/18049/20 та у задоволенні клопотання Олікон АБ (Olicon AB) про відкладення розгляду справи; оголошено перерву у справі № 910/18049/20 до 12.05.2025.

Явка представників учасників справи

12.05.2025 у судове засідання з`явився представник ТОВ «Сканрок».
Представник позивача до суду не з`явився, про час і дату судового засідання повідомлявся належним чином.
Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 «Мороз та інші проти України» та інші).
Таким чином, враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про час, місце та дату судового засідання, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за участю представника відповідача.

Позиції учасників справи

У судовому засіданні 12.05.2025  представник ТОВ «Сканрок» просила подану нею апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції та додаткове рішення скасувати та прийняти нове рішення, про відмову в позові в повному обсязі. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Компанія «Olicon AB» є власником патенту України № НОМЕР_1 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_3», зареєстрований на підставі заявки № 20041109448 від 03.06.2003, про що 27.08.2007 в офіційному бюлетені «Промислова власність» № 13/2007 здійснено відповідну публікацію.
Як зазначає позивач, винахід за патентом реалізовано у системі навісних вентильованих фасадів «marmoroc®», історія якої сягає 1970-х років. В Україні, як і в ряді інших країн світу, найменування «MARMOROC» є зареєстрованою торговельною маркою, правова охорона якій надана відповідно до свідоцтва України № НОМЕР_14 (дата подання заявки, тобто дата з якої діють права на торговельну марку: 06 вересня 2000 року; дата реєстрації, тобто дата, з якої є чинними права: 15 січня 2003 року) на ім`я ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), який є і винахідником за Патентом НОМЕР_1, і засновником, і керівником Олікон АБ та ряду пов`язаних компаній: Marmoroc АВ, NB Nordiska Byggsystem Aktiebolag, NB Nordiska Byggkonsult Aktiebolag, - які включені у ланцюг виробництва, дистрибуції та промоції системи навісних фасадів «marmoroc®».
Позивач вказує, що фасадні системи «marmoroc®» розповсюджуються компаніями «Марморок АБ», NB Nordiska Byggsystem Aktiebolag, а позивач, як володілець прав інтелектуальної власності на винахід за Патентом НОМЕР_1, здійснює контроль над використанням запатентованого винаходу, впровадженням цього винаходу у ліцензовані лінії виробництва та використанням даної технології кінцевими користувачами по всьому світі, включно з Україною.
Також, у позовній заяві, позивач вказує, що патент № НОМЕР_1 на території України використовує - Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «ОНДО», яка здійснює виробництво фасадної плитки «TORO» («Фасадна плитка») (під торговою маркою «TORO») за допомогою виробничої лінії Vortex Uno Evoluzione B 500 - для виробництва фасадної плитки «Marmaroc Classic®», що була придбана у Компанії «Vortex Hydra S.R.L.». Вказана виробнича лінія була вироблена за угодою із Компанією «Marmoroc АВ». Виробництво такої плитки здійснюється в рамках спільної діяльності «Vortex Hydra S.R.L.» та позивача з виробництва фасадної плитки та її подальшого використання для комплексних фасадних систем.
Разом з тим, як вказує позивач, у 2017 році Товариство з обмеженою відповідальністю «Сканрок» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «ВТК «ОНДО» про припинення порушення майнових прав на промислові зразки та зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2017 було порушено провадження у справі № 910/18705/17 за вказаним позовом ТОВ «Сканрок».  В подальшому, судом у справі № 910/18705/17 було залучено Компанію «Olicon AB» до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, тобто на стороні ТОВ «ВТК «ОНДО».
Позивач, вказує, що саме під час розгляду справи № 910/18705/17 йому стало  відомо, що ТОВ «Сканрок» є виробником та розповсюджувачем вентильованих фасадів/фасадної системи «Сканрок», виробництво якої здійснюється відповідно до:
- ДСТУ Б. В.2.6-35:2008 «Конструкції зовнішніх стін із фасадною теплоізоляцією та опорядженням індустріальними елементами вентильованим повітряним прошарком. Загальні технічні умови» («ДСТУ»);
- Технічних умов ТУ У В.2.6-24.3-35965995-001:2013 «КОМПЛЕКТИ МЕТАЛЕВИХ ЕЛЕМЕНТІВ КАРКАСУ ДО ЕНЕРГОЗБЕРІГАЮЧИХ ФАСАДНИХ СИСТЕМ ВЕНТИЛЬОВАНИХ З ОПОРЯДЖЕННЯМ КАМЕНЕМ (КЭФСВОК)», затверджених директором ТОВ «Сканрок» 25 квітня 2013 року та зареєстрованих ДП «Укрметртестстандарт» 29 травня 2013 року;
- Альбому технічних рішень ТОВ «Сканрок» «Комплекти енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицюванням каменем» (333.2 Випуск - III);
- Альбому технічних рішень ТОВ «Сканрок» «Комплекти енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицюванням каменем» (333.2 Випуск - II)
Тож, за твердженнями позивача, після залучення його до участі у справі № 910/18705/17 та ознайомлення з матеріалами вказаної справи позивачу стало відомо про порушення відповідачем прав на винахід за Патентом № НОМЕР_1.
У позовній заяві, позивач зазначає, що найменування SCANRОC (комбіноване позначення) є зареєстрованою торговельною маркою за свідоцтвом України № НОМЕР_2, яка використовується відповідачем відповідно до ліцензійного договору від 11.08.2017, за яким відповідачу надана виключна ліцензія на використання торговельної марки всіма способами, передбаченими Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».
Відповідно до офіційного сайту «scanroc.ua», який перебуває в управлінні відповідача за ліцензією, ТОВ «Сканрок» позиціонує себе як виробника вентильованих фасадних систем «SCANROC»/»СКАНРОК»  (https://scanroc.ua/mounting-systems/ та згідно відомостей із Каталогу СКАНРОК 2018, розміщеному за URL-адресою https://scanroc.ua/wp-content/themes/scanrok/img/docs/reclama-scanroc- catalog-ru.pdf: «Компанія СКАНРОК - виробник навісних вентильованих фасадних систем.
На офіційному сайті «scanroc.ua» також наведена відповідна інформація стосовно видів систем навісного вентильованого фасаду СКАНРОК КЭФСВОК (https://scanroc.ua/mounting-systems/) та наведена технічна документація, включно із зазначеними вище технічними умовами, альбомами технічних рішень, а також керівництвом по монтажу систем «СКАНРОК», Інструкції по догляду та експлуатації систем «СКАНРОК», ДБН В.2.6-33:2008 «Конструкції зовнішніх стін із фасадною ізоляцією. Вимоги до проектування, улаштування та експлуатації», які опубліковані за URL адресою: https://scanroc.ua/documentation/.
Крім того, на веб-сторінці за URL адресою https://scanroc.ua/front-systems/  у відповідних розділах «Це зроблено з СКАНРОК», «Сканрок в будівництві» наведено приклади вже реалізованих об?єктів будівництва із застосуванням систем навісного вентильованого фасаду СКАНРОК КЭФСВОК.
Позивач зазначає, що здійснення відповідачем серійного виробництва відповідно до ДСТУ та застосовних технічних умов також підтверджується сертифікатом відповідності № UA.10230/0061-19, який опублікований за URL-адресою https://scanroc.ua/wp- content/themes/scanrok/img/certificates/sertificate_scanroc_conformity_in_ukraine_ua.p df.
Згідно із відомостями сервісу WHOIS щодо доменного імені , зазначене доменне ім`я делеговане на ім`я ТОВ «Сканді Лтд.», як заявнику TM, SCANRОC, правова охорона якому надана за свідоцтвом України № НОМЕР_2 (дата подання заявки: 03 липня 2003 року; дата реєстрації: 17 жовтня 2005 року).
Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що з урахуванням технічної інформації, представленої в Альбомах технічних рішень, про яку стало відомо позивачу після його залучення в якості третьої особи у господарську справу №910/18705/17, у позивача наявні підстави вважати, що ТОВ «Сканрок» свідомо та умисно запозичив оригінальну технологію навісних вентильованих фасадів «marmoroc®», патентні права на які належать Олікон АБ та, відповідно, здійснює несанкціоноване використання винаходу за Патентом НОМЕР_1 шляхом виготовлення систем навісного вентильованого фасаду СКАНРОК «КЭФСВОК» (укр. - «КЕФСВОК») із застосуванням винаходу за Патентом НОМЕР_1: застосування такого продукту, пропонування для продажу, в тому числі через Інтернет, продаж, та інше введення його в цивільний оборот або зберігання систем навісного вентильованого фасаду СКАНРОК «КЭФСВОК» (укр. - «КЕФСВОК») в зазначених цілях.
Позивач зазначає, що співпраця між відповідачем та замовниками будівництва (участь в тендерах, надання Альбомів технічних рішень, якими порушені майнові права інтелектуальної власності позивача за патентом                    № НОМЕР_1, для врахування в проектуванні на вказаних етапах щодо використанням комплекту енергозберігаючої фасадної системи може завдати останнім значних збитків (матеріальних, часових втрат) у зв`язку з необхідністю заміни таких систем на інші, які правомірно знаходяться в обігу.
За наслідками розгляду вищевказаної позовної заяви, місцевим господарським судом постановлено судові рішення, які наразі оскаржуються в апеляційному порядку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до    ст. 269 ГПК    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Північний апеляційний господарський суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши думку сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті судового рішення, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Сканрок» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом ст. 4 ГПК України юридичні особи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно ст. 365 ГПК України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 154 ГК України відносини, пов`язані з використанням у господарській діяльності та охороною прав інтелектуальної власності, регулюються Господарським кодексом України та іншими законами.
До відносин, пов`язаних з використанням у господарській діяльності прав інтелектуальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України та іншими законами (ч. 2 ст. 154 ГК України).
Частиною 1 ст. 418 ЦК України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.
Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч.3 ст.418 ЦК України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.
До об`єктів права інтелектуальної власності, відповідно до ч. 1 ст. 155 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 420 ЦК України, зокрема, належать винаходи.
Відповідно до ст. 459 ЦК України, винахід вважається придатним для набуття права інтелектуальної власності на нього, якщо він, відповідно до закону, є новим, має винахідницький рівень і придатний для промислового використання. Об`єктом винаходу може бути продукт (пристрій, речовина тощо) або процес у будь-якій сфері технології. Законом можуть бути встановлені продукти та процеси, які не є придатними для набуття права інтелектуальної власності на них відповідно до цієї статті.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» винахід (корисна модель) - результат інтелектуальної, творчої діяльності людини в будь-якій сфері технології.
Відповідно до частини 1-2 ст. 462 ЦК України, набуття права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок засвідчується патентом. Обсяг правової охорони визначається формулою винаходу, корисної моделі, сукупністю суттєвих ознак промислового зразка.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» патент - охоронний документ, що засвідчує пріоритет, авторство і право власності на винахід (корисну модель).
Статтею 464 ЦК України визначено, що майновими правами інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок є: - право на використання винаходу, корисної моделі, промислового зразка; - виключне право дозволяти використання винаходу, корисної моделі, промислового зразка (видавати ліцензії); - виключне право перешкоджати неправомірному використанню винаходу, корисної моделі, промислового зразка, в тому числі забороняти таке використання; - інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок належать володільцю відповідного патенту, якщо інше не встановлено договором чи законом.
З матеріалів справи вбачається, що Компанія «Olicon AB» є власником патенту України № НОМЕР_1 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_3», зареєстрований на підставі заявки № 20041109448 від 03.06.2003, про що 27.08.2007 в офіційному бюлетені «Промислова власність» № 13/2007 здійснено відповідну публікацію.
Відповідно до опису Патенту № НОМЕР_1 технічний результат, який забезпечує винахід за Патентом № НОМЕР_1, полягає у підвищенні жорсткості основи профільного розподільника за рахунок елементів жорсткості, утворених безпосередньо з матеріалу основи, без кріплення додаткових елементів конструкції, забезпеченні потрібної жорсткості елементами жорсткості, які при цьому не заважають розташуванню ізоляційного матеріалу у просторі над профільним розподільником при облицюванні ізоляційним матеріалом стіни будівлі та виконання і розташування зазначених елементів жорсткості так, що вони полегшують складання профільних розподільників у штабелі разом з іншим.
Частино 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» передбачено, що об`єктом винаходу, правова охорона якому надається згідно з цим Законом, може бути продукт (пристрій, речовина, штам мікроорганізму, культура клітин рослини і тварини тощо), процес (спосіб).
Стаття 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», використанням винаходу (корисної моделі) визнається: виготовлення продукту із застосуванням запатентованого винаходу (корисної моделі), застосування такого продукту, пропонування для продажу, в тому числі через Інтернет, продаж, імпорт (ввезення) та інше введення його в цивільний оборот або зберігання такого продукту в зазначених цілях; застосування процесу, що охороняється патентом, або пропонування його для застосування в Україні, якщо особа, яка пропонує цей процес, знає про те, що його застосування забороняється без згоди власника патенту або, виходячи з обставин, це і так є очевидним.
Продукт визнається виготовленим із застосуванням запатентованого винаходу (корисної моделі), якщо при цьому використано кожну ознаку, включену до незалежного пункту формули винаходу (корисної моделі), або ознаку, еквівалентну їй.
Як зазначає позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сканрок» здійснює неправомірне використання винаходу за Патентом НОМЕР_1 шляхом виготовлення систем навісного вентильованого фасаду СКАНРОК «КЭФСВОК» (укр. - «КЕФСВОК») із застосуванням винаходу за Патентом НОМЕР_1.
В свою чергу, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначив наступне:
- відповідач є власником майнових прав (ліцензіатом) на наступні об`єкти інтелектуальної власності: знак для товарів та послуг «SCANROC» (свідоцтво України НОМЕР_13), знак для товарів та послуг «СКАНРОК» (свідоцтво України НОМЕР_12); промисловий зразок «Комплект профілів для вентильованих фасадів «СКАНРОК» (патент України НОМЕР_5). Підставою виникнення у ТОВ «Сканрок» майнових прав на вказані об`єкти інтелектуальної власності є ліцензійні договори від 11 серпня 2017 року, укладені з Компанією «Камініон Холдінгз Лімітел», яка є власником вищезазначених знаків для товарів та послуг і промислового зразка, що підтверджується договорами про передачу права власності на вказані об?єкти від 29 травня 2017 року (публікації у виданні «Офіційний бюлетень «Промислова власність»« №15 від 10 серпня 2017 року) та бібліографічними даними свідоців на Знаки для товарів та послуг і патенту на Промисловий зразок;
- відповідач є власником майнових прав інтелектуальної власності на промисловий зразок «ГОРИЗОНТАЛЬНИЙ L-ПРОФІЛЬ ДЛЯ ФАСАДУ» за патентом України № НОМЕР_6 та на дві корисні моделі: «ІНФОРМАЦІЯ_2» за патентом України № НОМЕР_4 та «ІНФОРМАЦІЯ_1» за патентом України НОМЕР_15;
- виготовляючи систему навісного вентильованого фасаду СКАНРОК «КЄФСВОК» (укр. «КЕФСВОК»/»КЕФСВОК»), відповідач використовує не патент України НОМЕР_1, а патенти України № НОМЕР_7, № НОМЕР_6, № НОМЕР_4, № НОМЕР_3 свідоцтва України № НОМЕР_11, НОМЕР_13 (власником/ліцензіатом яких є ТОВ «Сканрок»). Право відповідача на виготовлення навісного вентильованого фасаду СКАНРОК «КЕФСВОК» захищене патентами України № НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10 та свідоцтвами України № НОМЕР_11, № НОМЕР_2.
- навісні вентильовані фасади СКАНРОК «КЕФСВОК», у яких застосований промисловий зразок за патентами України НОМЕР_5, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10 та знаки для товарів та послуг за свідоцтвами України НОМЕР_12, НОМЕР_13 на законних підставах виготовляються та розповсюджуються ТОВ «Сканрок» як власником майнових прав/виключних ліцензій на вказані об?єкти інтелектуальної власності.
Частинами 2, 3 ст. 426 ЦК України, визначено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.
Колегія суддів зазначає, що предметом доказування у даній справі є встановлення факту використання усіх ознак незалежного пункту формули винаходу за патентом № НОМЕР_1 у комплектах енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицювальним каменем «КЭФСВОК» (укр. - «КЕФСВОК») Товариством з обмеженою відповідальністю «Сканрок».
З матеріалів справи вбачається, що Компанією Олікон АБ (Olicon AB) було надано висновок експерта №1298 за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 13.11.2020 (підготовлени для подання до суду), складений судовим експертом Жихаревим Олександром Сергійовичем, відповідно до якого експерт дійшов наступного висновку:
- У комплектах енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицюванням каменем («КЭФСВОК»«; укр. - «КЕФСВОК») ТОВ «Сканрок» використано кожну ознаку, включену до незалежного пункту 1 формули винаходу за патентом України № НОМЕР_1 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_3» на ім`я Олікон АБ, або ознаку еквівалентну їй.
Колегія суддів зазначає, що судовим експертом у висновку №1298 від 13.11.2020, зокрема встановлено наступне:
- незалежний пункт 1 формули винаходу «ІНФОРМАЦІЯ_3» за  № НОМЕР_1 від 27.08.2007 викладено у наступній редакції: «Профільований роздільник (14) з тонкої листової сталі, який може кріпитися до стіни будівлі (10) для підтримки стінового облицювального покриття і складається з плоскої основи (16), зовнішнього виступу (17), призначеного для кріплення опорних елементів (15) до профільованого роздільника (14), причому цей зовнішній виступ простягається вздовж одного з поздовжніх країв основи та виступає за межі основи у напрямку, перпендикулярному до площини основи, та елементів жорсткості (20, 21), які простягаються у поперечному напрямку до профільованого роздільника (14) і розташовуються на певній відстані один від одного вздовж профільованого роздільника, причому елементи жорсткості утворені частинами матеріалу основи, вирізаними з основи і загнутими під кутом до площини основи, який відрізняється тим, що основа (16) має прорізи з довжиною, близькою до ширини основи, орієнтовані поперечно відносно профільованого роздільника (14), і ділянки основи по обидва боки від прорізу відігнуті від площини основи й утворюють елементи жорсткості (20, 21).»;
- у описі винаходу за патентом України № НОМЕР_1 зазначено, що: «метою винаходу є удосконалений профільований роздільник вищезазначеного типу, особливо придатний для застосування вищезгаданим способом разом із кронштейнами. Ця мета досягається за допомогою профільованого роздільника вищезазначеного типу, який має структурні особливості, викладені в описовій частині п. І формули винаходу». Згідно відрізняльної частини п.1 формули винаходу за патентом України № НОМЕР_1, структурні особливості профільованого розподільника полягають у тому, що елементи жорсткості профільованого роздільника утворюються шляхом вирізання поперечних прорізів в основі профільованого роздільника і відгинання частин матеріалу поблизу кожного прорізу від площини основи. В описі винаходу зазначено, що завдяки цьому, у кожному місці, де прорізаються такі прорізи, буде утворюватися пара елементів жорсткості основи профільованого роздільника, так що ця основа буде достатньо жорсткою, незважаючи на малу висоту кожного з елементів жорсткості. Тобто технічний результат полягає у підвищенні жорсткості основи профільного розподільника за рахунок елементів жорсткості, утворених безпосередньо з матеріалу основи, без кріплення додаткових елементів конструкції;
- в результаті порівняльного аналізу (таблиця 4 висновку) експертом встановлено, що уся сукупність суттєвих ознак незалежного пункту 1 формули винаходу за патентом України № НОМЕР_1 використана при виготовленні конструктивного елементу «Ригель Р-1» навісного вентильованого фасаду «SCANROC», який входить до складу комплекту енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицювальним каменем «КЭФСВОК» (укр. - «КЕФСВОК») ТОВ «Сканрок»;
- в результаті порівняльного аналізу (таблиця 5 висновку) встановлено, що уся сукупність суттєвих ознак незалежного пункту 1 формули винаходу за патентом України № НОМЕР_1 використана при виготовленні конструктивного елементу «Ригель Р-1.1» навісного вентильованого фасаду «SCANROC», який входить до складу комплекту енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицювальним каменем «КЭФСВОК» (укр. - «КЕФСВОК») ТОВ «Сканрок», або використано еквівалентну ознаку.
Згідно ст. 101 ГПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
За змістом ст. 98 ГПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 104 Господарського процесуального кодексу України).
Оцінюючи висновок експерта №1298 за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 13.11.2020, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначений висновок містить відповідь на порушене питання, яка є обґрунтованою та такою, що узгоджується з іншими матеріалами справи, при цьому, висновок експерта складений кваліфікованим атестованим судовим експертом Жихаревим Олександром Сергійовичем (науковий співробітник Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Національної академії правових наук України), який має вищу технічну освіту, спеціальну вищу освіту з інтелектуальної власності, кваліфікацію судового експерта з питань досліджень об`єктів інтелектуальної власності за спеціальністю 13-3 «Дослідження пов`язані з охороною прав на винаході і корисні моделі» (свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта № 1973, видане рішенням Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України від 30.01.2019 року, дійсне до 30.01.2022 року), стаж експертної роботи з 2018 року, стаж роботи у сфері інтелектуальної власності з 2003 року.
Крім того, у висновку зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок відповідно до ст. 384 КК України.
Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що висновок експерта №1298 за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 13.11.2020 правомірно прийнято судом першої інстанції в якості належного та допустимого доказу.
Статтею 431 ЦК України встановлено, що порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншим законом чи договором.
На підтвердження правомірності використання технічного рішення, правами інтелектуальної власності на яке володіє позивач, відповідач посилається на охоронні документи, якими засвідчується право власності на три об`єкти промислової власності: торговельні марки; промислові зразки; корисні моделі.
Так, відповідач посилається на наявність у нього виключних майнових прав інтелектуальної власності на використання знаків для товарів і послуг SCANRОC за свідоцтвом України № НОМЕР_2 (дата подання заявки: 03 липня 2003 року та зображення знака СКАНРОК за свідоцтвом України № НОМЕР_2 на ім?я Камініон Холдінгз Лімітед).
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач володіє виключними правами використання зазначених торговельних марок на підставі ліцензійних договорів із Камініон Холдінгз Лімітед.
Відповідно до Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» торговельна марка (знак для товарів і послуг) є позначенням, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.
Проте, колегія суддів зазначає, що у даному випадку позивач не висуває жодних вимог стосовно використання відповідачем торговельних марок, як засобу індивідуалізації товарів на ринку.  
Судом першої інстанції вірно встановлено, що предметом доказування є неправомірне використання відповідачем власне технічного рішення, правова охорона якому надана за патентом НОМЕР_1, тож наявність прав на знаки для товарів і послуг є нерелевантною.
Крім того, відповідач також посилається на наявність в нього виключних майнових прав інтелектуальної власності на використання промислових зразків «Комплект профілів для вентильованих фасадів «Сканрок» за патентом України НОМЕР_5 на підставі ліцензійного договору із Камініон Холдінгз Лімітед та «Горизонтальний L-профіль для фасаду» за патентом України № НОМЕР_6, володільцем якого є відповідач.
Статтею 464 ЦК України визначено, що майновими правами інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок є: - право на використання винаходу, корисної моделі, промислового зразка; - виключне право дозволяти використання винаходу, корисної моделі, промислового зразка (видавати ліцензії); - виключне право перешкоджати неправомірному використанню винаходу, корисної моделі, промислового зразка, в тому числі забороняти таке використання; - інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок належать володільцю відповідного патенту, якщо інше не встановлено договором чи законом.
Згідно ч. 1 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» промисловий зразок - це результат інтелектуальної, творчої діяльності людини в галузі художнього конструювання. Обсяг правової охорони, що надається на зареєстрований промисловий зразок, визначається зображенням промислового зразка, внесеного до Реєстру.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» правова охорона надається промисловому зразку, що не суперечить публічному порядку, загальновизнаним принципам моралі та відповідає критеріям охороноздатності. Промисловим зразком може бути зовнішній вигляд виробу або його частини, що визначається, зокрема, лініями, контурами, кольором, формою, текстурою та/або матеріалом виробу, та/або його оздобленням.
За ч. 7 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» визначено, що обсяг правової охорони, що надається на зареєстрований промисловий зразок, визначається зображенням промислового зразка, внесеного до Реєстру. Обсяг правової охорони промислового зразка включає будь-який інший промисловий зразок, що не справляє на інформованого користувача відмінного загального враження. Для визначення обсягу правової охорони береться до уваги ступінь свободи автора під час створення промислового зразка.
В той час, як згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» винахід (корисна модель) - результат інтелектуальної, творчої діяльності людини в будь-якій сфері технології.
Разом з тим, частинами 1, 2 статті 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» визначено, що правова охорона надається винаходу (корисній моделі), що не суперечить публічному порядку, загальновизнаним принципам моралі та відповідає умовам патентоздатності. Об`єктом винаходу, правова охорона якому надається згідно з цим Законом, може бути продукт (пристрій, речовина, штам мікроорганізму, культура клітин рослини і тварини тощо), процес (спосіб). Об`єктом корисної моделі, правова охорона якій надається згідно з цим Законом, може бути пристрій або процес (спосіб).
Обсяг правової охорони, що надається, визначається формулою винаходу або корисної моделі. Тлумачення формули здійснюється в межах опису винаходу, корисної моделі та відповідних креслень (ч. 5 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі»).
Відтак, патент на промисловий зразок захищає права на зовнішні форми (дизайн) продукту, а не права на технічне рішення, втілене у продукті (це може бути власне продукт або спосіб, пов`язаний із його виготовленням ти іншими технологічним процесами або способами використання цього продукту).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належний позивачу патент на винахід № НОМЕР_1 і належні відповідачу патенти на промислові зразки НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 захищають права на різні об`єкти інтелектуальної власності, оскільки, патенти відповідача на промислові зразки захищають права на зовнішні форми (дизайн) продукту, а патент позивача на винахід охороняє технологічний процес.
Крім того, у відзиві на позовну заяву, відповідач також посилався на наявність у нього майнових прав інтелектуальної власності на наступні дві корисні моделі:
- «ІНФОРМАЦІЯ_1» за патентом України № НОМЕР_3 (дата подання заявки: 14 листопада 2017 року; дата реєстрації: 10 квітня 2018 року);
- ІНФОРМАЦІЯ_2» за патентом України № НОМЕР_4 (дата подання заявки: 23 лютого 2018 року; дата реєстрації: 25 червня 2018 року).
Відповідно до ст. 460 ЦК України, корисна модель вважається придатною для набуття права інтелектуальної власності на неї, якщо вона, відповідно до закону, є новою і придатною для промислового використання. Об`єктом корисної моделі може бути пристрій або процес у будь-якій сфері технології.
Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», патент на корисну модель видається під відповідальність його володільця за відповідність корисної моделі умовам патентоздатності.
Тобто, перевірка корисної моделі на відповідність умовам патентоздатності не проводиться.
Відтак, суд першої інстанції вірно встановив, що патент на винахід позивача № НОМЕР_1 та патенти на корисні моделі № НОМЕР_3 та НОМЕР_4 відповідача мають різний обсяг охорони.
Крім того, патенти на корисні моделі №№ НОМЕР_3 та НОМЕР_4 відповідача стосуються іншого об`єкта - вентильованої міжповерхової фасадної системи із певними покращеними характеристиками.
В той час колегія суддів зазначає, що права інтелектуальної власності на корисні моделі за патентами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 відповідача не можуть слугувати підтвердженням відсутності порушення прав на винахід позивача за патентом НОМЕР_1.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги стосуються заборони використання саме винаходу за Патентом НОМЕР_1 у системі навісного вентильованого фасаду СКАНРОК та комплекті енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицюванням каменем «КЭФСВОК» (укр. - «КЕФСВОК»). Тобто позовні вимоги не поширюються на індивідуальні технічні рішення відповідача.
При цьому, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем зі своєї сторони не було надано висновку експерта із висновками, що відрізняються від того, що наданий судовим експертом Жихаревим О.С.
Крім того, щодо посилання відповідача на справу №910/2059/20, в якій оскаржується дійсність патенту України № НОМЕР_1 на винахід, що належить позивачу, колегія суддів зазначає, що вказана справа на даний час розглядується судом та за результатами її розгляду не винесено рішення, яке набрало законної сили про визнання недійсним патенту позивача № НОМЕР_1, відтак патент є дійсним.
За змістом ст. ст. 16 та 432 ЦК України, способами захисту прав інтелектуальної власності є, зокрема, припинення дії, яка порушує право.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у комплектах енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицюванням каменем («КЭФСВОК»«; укр. - «КЕФСВОК») ТОВ «Сканрок» використано кожну ознаку, включену до незалежного пункту 1 формули винаходу за патентом України № НОМЕР_1 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_3», що належить позивачу.
Частиною 5 ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» визначено, що патент надає його володільцю виключне майнове право перешкоджати використанню винаходу (корисної моделі), у тому числі забороняти таке використання, крім випадків, якщо таке використання не визнається згідно з цим Законом порушенням прав, що випливають з державної реєстрації винаходу (корисної моделі).
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», будь-яке посягання на права, передбачені статтею 28 цього Закону, вважається порушенням прав володільця патенту, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України. На вимогу володільця патенту таке порушення повинно бути припинено, а порушник зобов`язаний відшкодувати володільцю патенту заподіяні збитки.
Статтею 35 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» визначено, що захист прав на винахід (корисну модель) здійснюється у судовому та іншому встановленому законом порядку. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у зв`язку з застосуванням цього Закону. Суди відповідно до їх компетенції розв`язують, зокрема, спори про встановлення факту використання винаходу (корисної моделі).
Суд першої інстанції вірно встановив, що у даному випадку факт здійснення відповідачем використання винаходу за патентом позивача шляхом продажу продукту, виготовленого з використанням патенту підтверджується наступними договорами, які були надані відповідачем на вимогу суду, а саме:
- за договором поставки № 04/09/2019 від 04.09.2019 та специфікації до договору відповідач здійснював продаж ТОВ «Житлоінвест» енергозберігаючої фасадної «СКАНРОК», відповідно до специфікації безпосередній поставці підлягав кутник спеціальний Ригель-1;
- за договором поставки № 05/06/20 від 05.06.2020 та специфікації до договору відповідач здійснював продаж TOB «Житлоінвест» енергозберігаючої фасадної системи «СКАНРОК»; відповідно до специфікації безпосередній поставці підлягав кутник спеціальний Ригель-1.1 та кутник спеціальний Ригель Р-1 (відповідно до специфікації елементів);
- за договором підряду № 7027 від 29.09.2017 ТОВ «Сканрок» приймало на себе зобов`язання на власний ризик та власними силами виконати комплекс робіт з виготовлення і монтажу зразку фасаду; а згідно з додатку 1 до вказаного договору сторони погодили продаж робіт і матеріалів, в тому числі кутника спеціального Ригеля Р-1;
- за договором поставки № 02/04/18 від 02.04.2018 та специфікації до договору відповідач здійснював продаж ТОВ «Стройконсалтинг» енергозберігаючої фасадної системи «Сканрок» (п 1.1. договору); відповідно до специфікації № 1 та специфікації № 2 безпосередній поставці підлягав кутник спеціальний Ригель-1 (п. 7 та п. 11 відповідно);
- за договором поставки № 10/12/18 від 10.12.2018 та специфікації до договору відповідач здійснював продаж ТОВ «Стройконсалтинг» енергозберігаючу фасадну систему «Сканрок» (п 1.1. Договору); відповідно до специфікації № 1, 2 та 3 безпосередній поставці підлягав кутник спеціальний Ригель-1;
- за договором №18/04-18 на виконання Проектних робіт від 18.04.2018 ТОВ «Львівська інвестиційна компанія» доручає, а ТОВ «Сканрок» бере на себе зобов`язання за передбачену цим договором плату розробити та передати Комплект монтажних креслень фасадної системи «СКАНРОК», а відповідно до технічного завдання до складу основних креслень фасадної системи «Сканрок» входить і розкладка ригілів Р-1 на фасаді з означенням лінійних розмірів і відміток по вертикалі;
- за договором поставки №  20/09/2017 від 20.09.2017 відповідач здійснював продаж ТОВ «Спецмонтажбуд-3» енергозберігаючої фасадної системи «СКАНРОК»; відповідно до специфікацій № 1, 2 та 3 безпосередній поставці підлягав кутник спеціальний Ригель-1;
- за договором поставки № 22/02/18 від 22.02.2018 відповідач здійснював продаж ТОВ «БК «ЗЗБК №1» фасадної системи СКАНРОК та комплектуючі; відповідно до специфікації № 1 безпосередній поставці підлягав кутник спеціальний Ригель-1.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що переліченими вище договорами підтверджується, що відповідач здійснював продаж та, відповідно, виробництво, енергозберігаючої фасадної системи «СКАНРОК», в тому числі її комплектуючі - Ригель Р-1 та Ригель Р-1.1, чим порушено права позивача на патент № НОМЕР_1, оскільки як було встановлено судом вище уся сукупність суттєвих ознак незалежного пункту 1 формули винаходу за патентом України № НОМЕР_1 була використана при виготовленні конструктивного елементу «Ригель Р-1» та «Ригель Р-1.1» навісного вентильованого фасаду «SCANROC», який входить до складу комплекту енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицювальним каменем «КЭФСВОК» (укр. - «КЕФСВОК») ТОВ «Сканрок».
Статтею 41 Угоди про торговельні аспекти прав інтелектуальної власності (ТРІПС) передбачено, що її Члени повинні гарантувати, що процедури щодо захисту прав інтелектуальної власності, як визначено в цій Частині, передбачаються їхнім законодавством з тим, щоб дозволити ефективні заходи проти будь-якої дії, що порушує права інтелектуальної власності, яка підлягає під цю Угоду, включаючи термінові заходи, спрямовані на запобігання порушень та заходи, що стримують від подальших порушень. Ці процедури повинні застосовуватися таким чином, щоб уникнути створення бар`єрів для законної торгівлі та забезпечити гарантії проти їх зловживань.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст.16 ЦК України.
При цьому, спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.
Поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними (рішення ЄСПЛ від 31.07.2003 р. у справі «Дорани проти Ірландії» (Doran v. Ireland)).
Ефективність означає як попередження стверджуваного порушення чи його продовження, так і надання відповідного відшкодування за будь-яке порушення, яке вже відбулося (рішення ЄСПЛ від 26.10.2000р. у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland)).
Отже, завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом або захисту порушеного права в інший спосіб. Тобто вирішення справи в суді має на меті, зокрема, вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору у іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.
У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18), від 02.07.2019 у справі №48/340 (провадження №12-14звг19), від 22.10.2019 у справі №923/876/16 (провадження №12-88гс19) та ін.).
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020р. у справі №910/3009/18 (провадження №12-204гс19, пункт 63), від 19.01.2021р. у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20, пункт 6.13), від 16.02.2021р. у справі №910/2861/18 (провадження №12-140гс19, пункт 98).
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що як захист права, розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав (постанова від 27.11.2018р. у справі №905/2260/17).
Колегія суддів зазначає, що заборона використовувати винахід за патентом України НОМЕР_1 у системах навісного вентильованого фасаду СКАНРОК та комплектах енергозберігаючої фасадної системи вентильованої з облицюванням каменем «КЕФСВОК»- це припинення дії, яка порушує право, і такий спосіб захисту слід визнати ефективним та здатним приводити до відновлення порушеного права позивача.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позовні вимоги компанії Олікон АБ (Olicon AB) визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
В той же час, враховуючи що Товариство з обмеженою відповідальністю «Сканрок»  вказує про пропуск позивачем строку позовної давності у даній справі, суд відзначає наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст. 257 ЦК України).
Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
В обгрунтування пропуску позивачем строку позовної давності на звернення до суду з вказаним позовом, відповідач посилається на ту обставину, що з початку порушення провадження у справі № 910/18705/17 представник компанії позивача був обізнаний з обставинами вказаної справи, активно взаємодіяв з відповідачем у справі № 910/18705/17, був присутній у судових засіданнях, а тому, на думку відповідача, ще з жовтня 2017 року позивачу було відомо про те, що ТОВ «Сканрок» є виробником та розповсюджувачем вентильованих фасадів/фасадної системи «Сканрок».
Проте, суд зазначає, що провадження у справі № 910/18705/17 було відкрито за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАНРОК» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «ОНДО» про припинення порушення майнових прав на промислові зразки та зобов`язання вчинити дії.
Тобто, на момент відкриття провадження у справі № 910/18705/17 позивач не мав жодного процесуального статусу у вказаній справі до винесення судом 08.10.2019 ухвали про залучення до участі у справі Компанію Олікон АБ  у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.
Суд зазначає, що позивачем у даній справі є компанія «Олікон АБ», що є окремою юридичною особою, заснованою відповідно до законодавства Швеції, яка не має свого законного представництва в Україні. Компанія «Олікон АБ» є титульним володільцем Патенту НОМЕР_1, технічне рішення за вказаним патентом реалізовано в фасадних системах «marmoroc®», які розповсюджуються операційними компаніями «Марморок АБ», NB Nordiska Byggsystem Aktiebolag.
Колегія суддів звертає увагу на те, що право на судовий захист виникає у особи лише після порушення її прав та охоронюваних законом інтересів зі сторони третіх осіб, у зв`язку з чим початок перебігу строку позовної давності належить відраховувати від дати коли особа дізналась про порушення свого права третьою особою.
Тож, у даному випадку, є безпідставними посилання відповідача на ту обставину, що позивач з початку порушення провадження у справі № 910/18705/17 був обізнаний з обставинами вказаної справи, оскільки був присутній у судових засіданнях по вказаній справі.
Крім того, колегія суддів зазначає, що підставою для звернення до суду з даним позовом, як вказано позивачем, було те, що під час розгляду справи № 910/18705/17 позивачу стало  відомо, що ТОВ «Сканрок» є виробником та розповсюджувачем вентильованих фасадів/фасадної системи «Сканрок», виробництво якої здійснюється відповідно до ДСТУ Б. В.2.6-35:2008;  Технічних умов ТУ У В.2.6-24.3-35965995-001:2013 та Альбомів технічних рішень.
Тобто, у даному випадку враховуючи що позивача лише в жовтні 2019 було залучено до участі у справі № 910/18705/17, на переконання суду, строк позовної даності на момент подачі позову не сплив, а відтак, вимоги відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності задоволенню не підлягають.
Стосовно доводів апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 у справі                        №    910/18049/20, колегія суддів зазначає наступне.
05.06.2024 до суду надійшло клопотання Олікон АБ (Olicon AB) про розподіл судових витрат, в якому позивач просить суд стягнути з ТОВ «Сканрок» на користь позивача 15  000, 00 грн - судових витрат, пов`язаних з залученням судового експерта Жихарева О.С. для надання висновку експерта та 11 761, 50 євро - судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.
10.06.2024 до суду надійшло клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому відповідач, зокрема зазначає, що заявлений до стягнення розмір судових витрат є необґрунтованим, значно завищеним та непропорційним до предмету спору, який має немайновий характер, у зв`язку з чим відповідач просить суд відмовити у задоволенні клопотання позивача про розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч.ч. 3,4 ст. 244 ГПК України).
Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.
У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.
Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 по справі №910/23210/17 та від 24.01.2019 у справі №    910/15944/17.
У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 775/9215/15ц від 19.02.2020 року.
З матеріалів справи вбачається, 13.03.2018 між Адвокатським об`єднанням «Арцінгер» (далі - виконавець) та Олікон АБ (далі - замовник) укладено договір про надання правової допомоги № 2164/01, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець бере на себе обв`язок надати правову допомогу, адвокатські послуги та виконати роботи в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.
Відповідно до п. 2.1. договору, виконавець зобов`язується представляти інтереси замовника в усіх органах судової системи України, в усіх органах державної виконавчої служби України, органах досудового розслідування та перед підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та підпорядкування, у державних та недержавних закладах, органах нотаріату, з усіх питань, що стосуються позасудового та судового врегулювання спорів, в тому числі, але не виключно з усіма правами позивача, кредитора, відповідача, третьої особи та інших учасників цивільного, адміністративного, господарського процесу, а також з усіма правами стягувача, боржника та інших учасників виконавчого провадження, з усіма правами заявника, цивільного позивача, цивільного відповідача, потерпілого-юридичної особи у кримінальному провадженні.
Згідно п. 4.1. договору, розмір винагороди виконавця, статус сторін як платників податків та порядок розрахунків за надані послуги та виконані роботи визначається додатковою угодою, яка підписується сторонами.
Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до моменту виконання сторонами своїх обов`язків (п. 5.1. договору).
Додатком № 3 від 06.06.2020 до договору про надання правової допомоги № 2164/01 від 13.03.2018 сторони погодили, що виконавець на вимогу замовника зобов`язується надати правову допомогу та представництво інтересів замовника під час розгляду справи за позовом замовника до ТОВ «Сканрок» про припинення порушення прав Олікон на винахід № НОМЕР_1, які включають:
- розробку правової позиції та процесуальної стратегії;
- аналіз матеріалів справи, документів, наданих іншими учасниками справи та документів, поданих замовником;
- складання, підписання та подання документів, в тому числі, але не виключно, заяв по суті справи (в тому числі, але не обмежуючись позовних заяв, відзивів, відповідей на відзив, заперечень на відповідь на відзив), клопотань, інших заяв з процесуальних питань, звернень, запитів;
- формування додатків до заяв по суті справи (в тому числі, але не обмежуючись позовних заяв, відзивів, відповідей на відзив, заперечень на відповідь на відзив), клопотань, інших заяв з процесуальних питань;
- участь у судових засіданнях у справі;
- складання додаткових процесуальних документів для судових засідань.
Відповідно до п. 2 додатку № 3, за послуги, передбачені п. 1 цього додатку, замовник сплачує виконавцю гонорар у сумі 7 000 євро.
Протягом десяти (10) робочих днів після оплати замовником рахунку за надані послуги або після виконання завдання виконавцем (за вибором виконавця) сторони підписують акт приймання-передачі наданих послуг (п. 7 додатку № 3).
Згідно п. 9 додатку № 3, оплата рахунків за послуги здіснюється у євро. Замовник зобов`язується сплачувати рахунки за надані послуги, які виставляє виконавець, відразу після їх отримання та, в будь-якому разі не пізніше 10 (десяти) календарних днів від дати їх отримання, за винятком випадків, коли замовник слатив вартість послуг наперед за домовленістю сторін.
31.05.2024 між Адвокатським об`єднанням «Арцінгер» (виконавець) та Олікон АБ (замовник) укладено додаток № 4 до договору про надання правової допомоги № 2164/01 від 13.03.2018, відповідно до якого, у зв`язку зі збільшенням обсягу послуг, сторони домовились викласти п. 2 додатку № 3 від 06.06.2020 до договору  про надання правової допомоги № 2164/01 від 13.03.2018 у наступній редакції: «За послуги, передбачені п. 1 цього додатку, замовник сплачує виконавцю гонорар у сумі 11 761, 50 євро».
Сторони погодили, що належною оплатою за додатком № 3 та додатком № 4 вважатиметься оплата здійснена або самим клієнтом, або компанією Brann АВ.
Так, частина третя статті 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 виснує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.
Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
З матеріалів справи також вбачається, що 03.06.2024 Адвокатським об`єднанням «Арцінгер» (виконавець) та Олікон АБ (замовник) складено та підписано акт про виконання договору про надання правової допомоги № 2164/01 від 13.03.2018, відповідно до якого об`єднанням (ого адвокатами) надано клієнту правову доопомогу згідно з додатком № 3 від 06.06.2020 до договору про надання правової допомоги № 2164/01 від 13.03.2018 в повному обсязі, а саме надано такі види правової допомоги:
- розробку правової позиції та процесуальної стратегії;
- аналіз матеріалів справи, документів, наданих іншими учасниками справи та документів, поданих замовником;
- складання, підписання та подання до Господарського суду міста Києва документів, в тому числі, але не виключно, заяв по суті справи (в тому числі, але не обмежуючись позовної заяви, відповіді на відзив, пояснень, додаткових пояснень), клопотань, інших заяв з процесуальних питань, звернень, запитів;

- формування додатків до заяв по суті справи (в тому числі, але не обмежуючись, позовної заяви, відповіді на відзив, пояснень, додаткових пояснень), клопотань, інших заяв з процесуальних питань;
- участь у судових засіданнях в Господарському суді міста Києва;
- складання додаткових процесуальних документів для судових засідань.
Загальна вартість наданої та оплаченої правової допомоги (такої, що підлягає оплаті за умовами додатку) становить 11 761, 50 євро.
Також, в матеріалах справи наявна деталізація наданої правової допомоги у справі № 910/18049/20 під час розгляду справи Господарським судом міста Києва, в якому окремо викладено надану правову  допомогу адвокатом Олійник К.С. та окремо адвокатом Гутнік І.В., витрачений адвокатами час, участь у судових засіданнях у справі № 910/18049/20 (відповідно до протоколів судових засідань).
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі виставлених адвокатським об`єднанням рахунків-фактур № 2164/03-10 від 22.06.2021 та № 2164/03-6В-1а від 11.12.2020, № 2164/03-6А-2 від 11.12.2020 позивачем  здійснено оплату послуг  адвокатського об`єднання, що підтверджується платіжними інструкціями.
Судом першої інстанції встановлено, що інтереси позивача в судових засіданнях у даній справі представляла адвокат Гутнік І.В. (свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю № 6644/10 від 26.04.2018), яка діяла на підставі ордера № 1061372 від 13.10.2020, виданого Адвокатським об`єднанням «Арцінгер» та адвокат Олійник К.С. (свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю № 8363/10 від 08.10.2019), яка діяла на підставі ордера № АІ № 1074739 від 15.12.2020, виданого Адвокатським об`єднанням «Арцінгер».
Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, п. 269). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 22.11.2017 року у справі № 914/434/17).
Суд зазначає, що у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13.12.2018 у справі №816/2096/17, від 16.05.2019 у справі №823/2638/18, від 09.07.2019 у справі № 923/726/18, від 26.02.2020 у справі № 910/14371/18, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.
Відповідно до частини 5, 6 ст. 126 ГПК кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
З врахуванням викладеного, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 911/471/19).
Крім того, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Натомість положеннями пункту 2 частини 2 ст. 126 ГПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.
Аналогічних висновків дійшла Об`єднана палата Верховного Суду в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Враховуючи те, що судом першої інстанції задоволено позовні вимоги у повному обсязі, перевіривши подані позивачем докази на підтвердження обсягу виконаних робіт на надання правової допомоги, дослідивши співмірність заявленої позивачем суми із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також приймаючи до уваги клопотання відповідача про зменшення заявлених витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку. З яким погоджується і суд апеляційної інстанції, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвокатів не є співмірним із складністю даної справи, часом витраченим адвокатами на надання послуг у даній справі, оскільки як зазначено судом вище позивачем заявлено до стягнення 11 761, 50 євро, що за курсом НБУ на дату формування клопотання про розподіл судових витрат (04.06.2024) становить в еквіваленті до гривні - 516 258, 10 грн.
Колегія суддів зазначає, що виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на предмет спору, обсяг поданих позивачем заяв по суті справи, а також часу витраченого у судових засіданнях, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про покладення на відповідача витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу в сумі 200 000, 00 грн.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на проведення експертизи у розмірі 15 000, 00 грн.
За змістом ст.127 ГПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
За змістом статті 98 ГПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.  Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав (стаття 101 ГПК України).
Експертиза проводиться у судовому засіданні або поза межами суду, якщо це потрібно у зв`язку з характером досліджень, або якщо об`єкт досліджень неможливо доставити до суду, або якщо експертиза проводиться за замовленням учасника справи (частина 1 статті 103 ГПК України).
З урахуванням викладеного, склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо.
Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення наведених норм процесуального права передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, що 08.07.2020 між Науково-дослідним інститутом інтелектуальної власності Національної академії правових наук України (далі - виконавець) та Адвокатським об`єднанням «Арцінгер» (далі - замовник) укладено договір № 10/01-2020 про надання послуг, відповідно до якого, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання з проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності та надання Висновку експерта з питань, зазначених у листі представника Олікон АБ, адвоката АО «Арцінгер» Олійник К.С. (вих. № 1 від 26.06.2020) до Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності НАПрН України. Експертизу відповідно до листа вих. № 1 від 26.06.2020 буде проведено науковим співробітником Виконавця атестованим судовим експертом Жихаревим Олександром Сергійовичем (свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта № 1973, видане рішенням Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України від 30.01.2019, дійсне до 30.01.2022).
Відповідно до п. 1.2. договору, замовник приймає на себе зобов`язання прийняти та оплатити належним чином надані послуги (ДК 021:2015 -73190000-7).
Згідно п. 1.3. договору, виконані роботи подаються у вигляді Висновку експертів. Права на виконані роботи по завершенню будуть належати Замовнику.
Відповідно до п. 2.2. договору, вартість робіт за проведення комісійної експертизи складає: 12 500,00 грн.,  ПДВ 20% - 2 500,00 грн.. Загальна вартість: 15 000, 00 грн.
Відповідно до платіжної інструкції №1132 від 17.07.2020 Адвокатським об`єднанням «Арцінгер» було здійснено оплату за проведення експертизи на користь Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Національної академії правових наук України у розмірі 15 000, 00 грн.
Колегія суддів зазначає, що оскільки висновок експерта №1298 за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 13.11.2020, прийнятий судом першої інстанції як належний та допустимий доказ,  то наявні підстави для покладення на відповідача також витрат понесених позивачем на проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності у розмірі 15  000,00 грн.
Крім того, при покладенні на відповідача витрат на проведення експертизи, судом враховано висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22, відповідно до якої вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.
Отже, відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі.
Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.
Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже, не є такою, що відповідає принципу верховенства права.
Відповідно до ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
       ,       ,    ,    ?   ?    ?   ?,   ` ,     ?,    ?   ?    ?  «» на р  ?    30.05.2024          27.06.2024  ?   910/18049/20.
При цьому, твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних рішеннях суду першої інстанції, а отже, у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
За таких обставин решту аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийнятті рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним, обґрунтованим і підстав для його скасування або зміни не вбачається, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат
Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до ст. 129 ГПК, покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 267-271, 273, 275, 276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сканрок» залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 у справі                        №      910/18049/20 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст. ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.
4. Справу № 910/18049/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.05.2025.

Головуючий суддя                                                            Б.В. Отрюх 

Судді                                                                                В.О. Пантелієнко

                                                                                С.В. Сотніков