ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року 

Справа № 697/815/24		
Провадження № 22-ц/821/304/25		
категорія: 310000000  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І., 
суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М., 

учасники справи:        
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Хорушун Оксани Володимирівни на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, у складі судді Скирди Б. К., 

в с т а н о в и в :

В квітні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Хорошун О. В. звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.
Позовна заява мотивована тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, починаючи з 2011 року. Від шлюбу з відповідачем у них є малолітні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Фактично з 2018 року їх шлюбне життя не складалося, про що було зазначено у позові ОСОБА_5 під час розгляду в суді справи про розірвання шлюбу, і 29.07.2019 рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 697/964/19 шлюб розірвано.
Діти весь час проживають з нею та знаходяться на повному її утриманні. Відповідач участі в утриманні та вихованні дітей не брав і не бере, та ніякої матеріальної допомоги не надає, ігноруючи своїми батьківськими обов`язками, хоча зобов`язаний утримувати дітей.
Оскільки матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач в добровільному порядку не надавав, тому позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів та рішенням у справі № 697/415/20 від 30.04.2020 з відповідача були стягнуті аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 03.03.2020 до досягнення старшою дитиною повноліття.
У позивача та відповідача різний фінансовий бюджет, спільне господарство ними не ведеться, проживають окремо.
Позивач разом з чоловіком ОСОБА_6 та дітьми виїхала за межі України та проживає в Німеччині вже понад рік.
Лікування за кордоном дороговартісна послуга, а тому позивач привозить своїх дітей на лікування до України. Так, останні відвідування лікаря-стоматолога для позивача коштували 37 830 грн.
Відповідач є працездатним, отримує регулярний стабільний дохід, працює, його стан здоров`я дозволяє працювати та надавати допомогу на утримання дітей, тому позивач вважає, що ОСОБА_2 як батько дітей повинен нарівні з нею нести і додаткові витрати на лікування дітей, тобто половину вартості лікування дітей, що становить 18 915 грн.
З огляду на вказані обставини, позивач просить стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  додаткові витрати на утримання  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  та ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2  у розмірі 18 915 грн; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням  Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зазначений в актах від 12.04.2024 перелік послуг з лікування зубів, які надані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (видалення молочних зубів, реставрація бокової групи зубів, пломбування зубів), не є додатковими витратами, оскільки стосуються загального стану здоров`я дітей, проведення огляду та не пов`язанні із тяжкою хворобою чи каліцтвом.
Позивачем не надано доказів призначення лікаря на проведення зазначеного лікування та необхідності його здійснення саме у приватній стоматологічній клініці за наявності комунальних стоматологічних закладів. Тобто таке лікування було здійснене лише за бажанням матері дитини.
Позивачем також не наведено мотивів вибору медичного закладу ТОВ «Багіта», погодження такого вибору з батьком дитини або узгодження питання щодо обстеження та лікування дітей на платній основі саме в обраному позивачем медичному закладі.
Суд зазначив, що виховання дітей передбачає спільне забезпечення батьками їх інтересів та розвитку, одночасно батьки між собою повинні обумовлювати та узгоджувати не обов`язкові та не відворотні витрати, а також обговорювати та погоджувати додаткові витрати, які не викликані особливими обставинами і можуть в майбутньому призвести до виникнення спору. В іншому випадку такий тягар витрат може залишитися понесеним за тим з батьків, хто самостійно прийняв таке рішення і не довів, що ці витрати викликані особливими обставинами та можуть бути відшкодовані згідно із законом іншим з батьків.
В даному випадку позивачем не доведено, що відвідування лікаря-стоматолога було зумовлено саме виникненням особливих обставин у дітей, пов`язаних з необхідністю в їх розвитку особливих здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо, а не відносилось до їх звичайних потреб, зумовлених профілактичними заходами з лікування зубів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Хорушун О. В. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що відповідач ОСОБА_2 приймати участь у вихованні та повноцінному розвитку дітей не бажає, в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на їх утримання, ігноруючи своїми батьківськими обов`язками хоча зобов`язаний утримувати дітей.
Між сторонами в справі після розірвання шлюбу постійно точаться суперечки як щодо стягнення аліментів, оспорювання батьківства та виключення актового запису про батька дитини, визнання майна спільним сумісним майном подружжя та його поділ, щодо заборгованості по аліментам, а тому їх погодження медичного закладу ТОВ «Багіта», та узгодження питання щодо обстеження та лікування дітей на платній основі саме в обраному позивачем медичному закладі між ними не можливе.
Зауважує, що вибір стоматологічної клініки ТОВ «Багіта» був очевидним, оскільки вона спеціалізується здебільшого на дитячій стоматології, а тому позивачем у справі прийнято саме таке рішення з метою безпечного та якісного лікування дітей.
Вказує, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що надані стоматологічні послуги та їх вартість і необхідність, були підтверджені належним чином актами лікування, чеками на оплату послуг та актами виконаних робіт з зазначенням всіх необхідних лікувальних процедур, що проведені дітям.
Також вважає, що позивач як мати дітей має право обирати лікувальний заклад для лікування своїх дітей самостійно, якщо спілкування з батьком дітей втрачено чи припинено.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 03.03.2020 та серії НОМЕР_2 від 03.03.2020, вбачається, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.13, 14).
Відповідно до наданого представником позивача судового рішення, розміщеного в ЄДРСР за № 89030634 по справі № 697/415/20 Канівським міськрайонним судом Черкаської області 30.04.2020 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 03.03.2020 і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.11-12). 
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 21.11.2020 ОСОБА_5 та ОСОБА_7 21.11.2020 уклали шлюб, після державної реєстрації якого дружині (позивачу) присвоєно прізвище « ОСОБА_8 » (а.с.15).
Позивачем на підтвердження заявлених вимог щодо стягнення додаткових витрат на утримання дітей в розмірі 18 915 грн надано акти наданих послуг ТОВ «Багіта» від 12.04.2024 на підтвердження наданих медичних стоматологічних послуг неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6-зворот – 7); акти лікування: 000012721 від 12.11.2022, 000012920 від 18.11.2022 та 000012923 від 18.11.2022 (а.с.63-64), а також фіскальні чеки ТОВ «Багіта» стоматологічного кабінету про оплату послуг дитячої стоматології на суму 19 715 грн та 8 750 грн (а.с.65-66).

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду
Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції, відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що  позивачем не доведено, що витрати на лікування зубів у дітей є додатковими витратами на утримання дитини в розумінні ст.185 СК України. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України).
Згідно зі ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Суд тільки оцінює надані сторонами докази, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. 2 ст. 185 СК України).
Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) та 09.09.2019 у справі № 344/5315/18 (провадження № 61-6722св19).
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача є недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.
Надання дітям послуг з лікування зубів в приватній стоматологічній клініці, за наявності можливості проходження даного лікування в комунальних стоматологічних закладах, або ж в менш дороговартісній приватній клініці, не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Доказів на підтвердження наявності обставин, які не дозволяють дітям проходити лікування в інших закладах чи закладах комунальної власності позивачем суду не надано. Крім того, позивачем не доведено, що  приватна стоматологічна клініка ТОВ «Багіта» обрана позивачем за погодженням з батьком дитини.
За своїм змістом решта доводів апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку. Суд першої інстанції, також правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Хорушун Оксани Володимирівни – залишити без задоволення.
Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2024 року – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 24 квітня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков