ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1752/25 Справа № 932/1951/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Макарова М.О., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Кошара О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства  “Сенс Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2024 року  АТ “Сенс Банк” звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
В обґрунтування позовних вимог АТ “Сенс Банк” посилалися на те, що  15 грудня 2022 року ОСОБА_1 уклав з АТ “Альфа-Банк” угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630398173. Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадках невиконання позичальником умов договору останній зобов`язується достроково виконати усі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних дні з дня отримання від банку інформації. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 17 липня 2023 року у відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором становить 195 124 грн. 09 коп. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ “Альфа-банк” затверджено рішення про зміну найменування АТ “Альфа-Банк” на АТ “Сенс Банк”. На підставі викладеного АТ “Сенс Банк” просили суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ “Сенс Банк” заборгованість за кредитним договором №630398173 у розмірі 195 124 грн. 09 коп.та судовий збір у розмірі 3028 грн.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2024 року задоволено позовні вимоги АТ “Сенс Банк”. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ “Сенс Банк” заборгованість за кредитним договором №630398173 від 15 грудня 2022 року в розмірі 195 124 грн. 09 коп. та судовий збір у сумі 3 028 грн., а всього - 198 152 грн. 09 коп.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду від 30 вересня 2024року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ “Сенс Банк”, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.367 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. 
Задовольняючи позовні вимоги АТ “Сенс Банк”, суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з”ясування обставин, що мають значення для справи, у порушення норм процесуального права, оскільки рішення суду було ухвалено за відсутності відповідача ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про дату, час та місце засідання суду, та обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно зі ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена.
Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.
Виконання кредитором своїх зобов`язань, фактична видача позичальнику кредиту та часткове виконання позичальником зобов`язань щодо повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитом підтверджені позивачем наданням до справи розрахунку заборгованості за кредитом у гривні.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно із ч. 4 ст. 16 Закону України “Про споживче кредитування” у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
       Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1054 ЦК України.
Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
       За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
       Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. 
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами до ОСОБА_1 , АТ “Сенс Банк” посилалися на те, що  15 грудня 2022 року ОСОБА_1 уклав з АТ “Альфа-Банк” угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630398173. Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадках невиконання позичальником умов договору останній зобов`язується достроково виконати усі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних дні з дня отримання від банку інформації (а.с.1, 2). 
12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ “Альфа-Банк” затверджено рішення про зміну найменування АТ “Альфа-Банк” на АТ “Сенс Банк”, запис до Державного реєстру банкуів внесено 01 грудня 2022 року (а.с.30). 
Банк зазначив, що належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику ОСОБА_1 кредиту. Однак позичальник ОСОБА_1 допустив неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором. 
З наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором №630398173 та виписки по рахунку за кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 28 квітня 2016 року по 17 липня 2023 року, ОСОБА_1 станом на 17 липня 2023 року має заборгованість за кредитним договором №630398173 у розмірі 195 124 грн. 09 коп. (а.с.12,13, 14-23).
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Пред`являючи позовні вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №630398173, АТ “Сенс Банк” обґрунтовував свої вимоги тим, що між сторонами існують кредитні правовідносини на підставі угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630398173, підписаної відповідачем від 15 грудня 2022 року, випискою за картковим рахунком, виданою на ім`я відповідача, та розрахунком заборгованості за кредитним договором №630398173 станом на 17 липня 2023 року.
       Слід зазначити, кредитний договір №630398173 від 15 грудня 2022 року, який як зазначає банк, був укладений між АТ “Альфа-Банк” (після зміни найменування АТ “Сенс Банк”) в матеріалах справи відсутній.
       Банком було надано суду копію Анкети-заяви б/н, підписаної відповідачем ОСОБА_1 , від 28 квітня 2016 року (а.с.5).
       Договору №630398173, укладеного між банком та відповідачем  ОСОБА_1 від 15 грудня 2022 року, на який банк посилається як на підставу своїх позовних вимог у цій справі, матеріали справи взагалі не містять.
       З наданих банком розрахунку заборгованості та виписці по картці вбачається, що нарахування були проведені банком на підставі Анкети-заяви  ОСОБА_1 від 28 квітня 2016 року, яка була надана суду та міститься в матеріалах справи.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року         було витребувано у АТ “Сенс Банк” наступні докази: належним чином завірену копію кредитного договору №630398173; розрахунок заборгованості за  кредитним договором №630398173, укладеним між АТ “Альфа-Банк” (після зміни найменування АТ “Сенс Банк”) та ОСОБА_1 , із зазначенням всіх складових заборгованості (тіло кредиту, відсотки, пеня) та із зазначенням розміру кожного місячного платежу складових за кожним місяцем проплати, станом на момент звернення з цим позовом (а.с.95, 96).
       Вказану ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року про витребування доказів було отримано АТ “Сенс Банк” 19 лютого 2025 року (а.с.98).
       Однак АТ “Сенс Банк” ухвалу апеляційного суду від 18 лютого 2025 року про витребування доказів не виконало - банк не надав апеляційному суду витребувані належним чином завірену копію кредитного договору №630398173; розрахунок заборгованості за  кредитним договором №630398173, укладеним між АТ “Альфа-Банк” (після зміни найменування АТ “Сенс Банк”) та ОСОБА_1 , із зазначенням всіх складових заборгованості (тіло кредиту, відсотки, пеня) та із зазначенням розміру кожного місячного платежу складових за кожним місяцем проплати, станом на момент звернення з цим позовом — апеляційному суду не надало.
       Таким чином, банк, звернувшись до суду із позовом до відповідача у цій справі, посилався на те, що відповідачем не виконуються умови договору №630398173 від 15 грудня 2022 року, у зв”язку з чим виникла заборгованість, однак безпосередньо договір №630398173 від 15 грудня 2022 року суду не надав.
       Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Банк надав суду виписку по картці щодо нарахування банком заборгованості на підставі Анкети-заяви  ОСОБА_1 від 28 квітня 2016 року, однак до суду із позовними вимогами про стягнення нарахованої заборгованості саме на підставі Анкети-заяви від 28 квітня 2016 року банк до відповідача не звертався у цій справі.

Отже, позовні вимоги АТ “Сенс Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитним договором №630398173 від 15 грудня 2022 року, відповідно до заявлених банком позовних вимог у позовній заяві у цій справі, є недоведеними, тому не підлягають задоволенню.
За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ “Сенс Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства “Сенс Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — скасувати.
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства “Сенс Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 квітня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В. Свистунова