ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" квітня 2025 р.           Справа№ 910/191/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Майданевича А.Г.
суддів:            Суліма  В.В. 
          Гаврилюка  О.М. 
 
за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.
представників сторін: 
від позивача: Лінчевський Д.Ю.
від відповідача: Бодюк В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «В Агро»
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.01.2025
у справі №910/191/25 (суддя Ковтун С.А.)
за позовом Фермерського господарства «Шмель»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «В Агро»
про стягнення 2 196 560,49 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

          У січні 2025 року Фермерське господарство «Шмель» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «В Агро» про стягнення 2 196 560,49 грн.
          Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконував умови договору поставки № 02/09-12С від 02.09.2024 у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість
          Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на кошти, що містяться на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю   «В Агро» у межах заявлених позовних вимог у сумі 2 196 560,49 грн.
Обґрунтовуючи заяву заявник послався на те, що у випадку невжиття заходів забезпечення  у вигляді накладення арешту на грошові кошти на рахунках відповідача у межах суми стягнення, останній може ухилитися від виконання зобов`язання, зняти грошові кошти  з рахунків, перерахувати їх на інші рахунки, витратити грошові кошти, або ж ці кошти можуть бути спрямовані на оплату інших заборгованостей, що унеможливить або значно ускладнить у подальшому виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

          Ухвалою Господарського суду міста Києва  від 09.01.2025 задоволено   заяву Фермерського господарства «Шмель».
Накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю   «В Агро» в межах заявлених позовних вимог у сумі 2  196  560,49 грн.
Суд першої інстанції, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог про забезпечення позову, дотримання збалансованості інтересів сторін, встановивши пов`язаність предмету спору з заходами забезпечення позову, можливість утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову та невжиття заходів забезпечення, дійшов висновку про необхідність задоволення заяви Фермерського господарства «Шмель».

  Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

          Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «В Агро» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста міста Києва від 09.01.2025 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права. 
Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали не врахував умови договору, і саме позивачем недотримано належного виконання умов договору, оскільки постачальник (позивач) у порушення умов договору не оформив  та не здійснив реєстрацію податкових накладних на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних у відповідності до ст. 201.1 Податкового кодексу України, чим порушив умови договору, що призвило до остаточної втрати покупцем права на включення відповідної суми ПДВ до податкового кредиту.
Також, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідачем вчиняються дії, які спрямовані на виведення коштів зі своїх рахунків. Натомість, саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до невиконання у подальшому майбутнього рішення у даній справі, без доказування, не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.
Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції повинен був повернути позовну заяву без розгляду у зв`язку із зловживанням процесуальними правами щодо подання Фермерським господарством «Шмель» через свого представника декількох позовів до одного і того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.
 
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
          Позивач     своїм правом згідно з ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що відповідно до ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.  
          Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2025 справу № 910/191/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «В АГРО» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.01.2025 у справі №910/191/25 залишено без руху та зобов?язано заявника подати до суду докази, що посвідчують повноваження представника Бодюк Віталія Адамовича, який підписав і подав апеляційну скаргу від імені ТОВ «В Агро».
20.01.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду від ТОВ «В Агро» надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано договір №07/05-03 від 07.05.2024 про надання правничої допомоги. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «В АГРО» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.01.2025 у справі №910/191/25 та призначено розгляд справи на 17.02.2025.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2025 у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. у відпустці, справу № 910/191/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Гаврилюк О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2025 прийнято справу № 910/191/25 за апеляційною скаргою скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «В АГРО» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.01.2025 у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Гаврилюк О.М. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 клопотання представника Фермерського господарства «Шмель» адвоката Лінчевського Д.Ю. про відкладення розгляду справи задоволено. Розгляд справи №910/191/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «В АГРО» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.01.2025 відкладено  на 10.03.2025.
Судове засідання 10.03.2025 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. на лікарняному з 10.03.2025 по 12.03.2025.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 розгляд справи №910/191/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «В АГРО» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.01.2025 призначено  на 09.04.2025.
Протокольною ухвалою 09.04.2025 Північний апеляційний господарський суд на ст.207 ГПК України залишив без розгляду  додаткові пояснення та додаткові докази ТОВ «ВАгро» від 30.01.2025, які без поважних причин не були заявлені у строк, визначений судом. 

Позиції учасників справи

Представник відповідача у судовому засіданні 09.04.2025 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову.
Представник позивача у режимі відео конференції 09.04.2025 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.01.2025 суду залишити без змін.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

          Відповідно до  статті 136 Господарського процесуального кодексу України  Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених  статтею 137 цього Кодексу  заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається  як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
          Згідно із пунктами 1 частини першої  статті 137 Господарського процесуального кодексу України  позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
          Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що таким заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
          Відповідно до частини четвертої  статті 137 Господарського процесуального кодексу України  заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
          При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.
           Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
        Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
                Відповідно до ч. 1   ст. 77 Господарського процесуального кодексу України   обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
                Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
                У кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
          Згідно із частиною першою статті 17 Закону України  «Про виконання рішень  та застосування практики Європейського суду з прав людини»  від 23.02.2006  при здійсненні судочинства суди застосовують  Конвенцію про захист прав людини  і основоположних свобод  1950 року та практику Європейського суду з прав людини  як джерело права.
          Статтею 6 вказаної Конвенції передбачено, зокрема, що кожен має право  на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним  і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
          Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
          При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі  Пантелеєнко проти України  (п. 77, Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності.
          Колегія суддів на підставі  частини 4  статті 236 Господарського процесуального кодексу України  враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у пунктах 29, 30, 31, 32, 33 постанови Верховного Суду від 11.12.2023 у справі № 904/1934/23, згідно із якими, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
          Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3  ст.13 ГПК).
          Верховний Суд звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами,  які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності,  є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
          Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.
          За таких обставин, у разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить в суду позивач, зокрема і ту обставину, що  застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 905/446/22.
          З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти боржника в межах позовних вимог є адекватним, тобто, співмірним відповідно вимогам на забезпечення яких вони вживаються та прямо стосується майбутнього предмету спору щодо стягнення грошових коштів у розмірі 2 196 560,49 грн.
          Згідно із частиною шостою  статті 140 Господарського процесуального кодексу України  про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
          Частинами першою та четвертою  статті 141 Господарського процесуального кодексу України  встановлено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.
          З урахуванням відсутності у суду інформації з приводу можливих збитків  ТОВ «В Агро» у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову, правові підстави для зустрічного забезпечення наразі не вбачаються. 
          З огляду на вище викладене, господарський суд дійшов вірного висновку про  задоволення заяви про забезпечення позову. Задовольнячи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду.
          Доводи апелянта про те, що Фермерським господарством «Шмель» через свого представника подано декілька позовів до одного і того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, що є зловживанням процесуальними правами, колегія суддів відхиляє як безпідставні та необгрутовані, оскільки апелянтом не надано доказів, що Фермерським господарством «Шмель» одночасно подано декілька позовів до одного і того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.
          За наведених підстав у їх сукупності, колегія суддів вважає правомірним висновок Господарського суду міста Києва про задоволення заяви Фермерського господарства «Шмель» про забезпечення позову у вигляді накладення арешту  на кошти, що містяться на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю   «В Агро» в межах заявлених позовних вимог у сумі 2  196  560,49 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній  скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду прийнята у відповідності з вимогами процесуального права, підстав її скасовувати або змінювати не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «В Агро» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.01.2025 у справі №910/191/25 задоволенню не підлягає. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.01.2025 у справі №910/191/25 слід залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст.129,   255, 269, 270,   271, 275,   276, 281-284      Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
                                                  УХВАЛИВ:

           1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «В Агро» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.01.2025 у справі №910/191/25 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.01.2025 у справі №910/191/25 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.
4.Матеріали оскарження у справі №910/191/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.      286-289  ГПК України.

          Повна постанова складена та підписана 14.04.2025.

Головуючий суддя                                                            А.Г. Майданевич 

Судді                                                                                В.В. Сулім

                                                                                О.М. Гаврилюк