Номер провадження: 33/813/820/25
Номер справи місцевого суду: 521/21123/24 
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А. 
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2025 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудуман А.О.

особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
адвоката Охременко Артема Вікторовича
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу адвоката Охременко Артема Вікторовича який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду міста Одеси від 20 лютого 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 20 лютого 2025 року притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.
Згідно із постановою суду, з відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №196814 від 15.12.2024 року, водій ОСОБА_1 15.12.2024року о05годині 50хвилин керував транспортним засобом Geely номерний знак НОМЕР_2 у м. Одеса, шосе Тираспольське 22/8, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та медичного огляду в медичному закладі в встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на ПВР 471515, 471511, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.
Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду, адвокат Охременко А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що постанова суду першої інстанції винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, та прийняти нову постанову, якою закрити провадження по справі на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що в дійсності поліцейськими не було проведено огляду на стан сп`яніння та не виявлено у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а також поліцейськими не було складено направлення на огляд, і все це є порушенням встановленого законодавством порядку. Крім того, звертається увага на те, що у даному випадку зупинка транспортного засобу здійснена поліцейським на підставі власного припущення та заздалегідь сформованої позиції про те, що за кермом перебуває водій у стані сп`яніння, про що свідчить поведінка та дії поліцейських. Наголошується, що при цьому ОСОБА_1 поводив себе спокійно та адекватно, на запитання співробітників поліції надавав чіткі та зрозумілі відповіді, його мова та координація рухів не порушені, його поведінка відповідає обстановці.
На думку сторони захисту, оскільки поліцейським не здійснено огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку та не було виявлено у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, тому у поліцейського не було підстав направляти ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я з метою огляду на стан наркотичного сп`яніння. Відмова останнього від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я була закономірною реакцією на незаконні та різкі дії працівників поліції та не може тягнути за собою адміністративну відповідальність. Наголошується, що ОСОБА_1 наркотичні речовини не вживає, має постійне місце проживання та характеризується позитивно, до кримінальної чи адміністративної відповідальності ніколи не притягувався на обліках у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває та не скоював інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, думку ОСОБА_1 та його адвоката Охременко А.В. які підтримали доводи викладене в апеляційній скарзі, просили постанову суду скасувати, а провадження закрити. Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з положеннями ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону районним судом дотримано у повному обсязі.
Як убачається з оскаржуваної постанови районний суд в повному обсязі виконав вимоги ст. 280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на: протокол про адміністративне правопорушення, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та доданими до справи матеріалами відеофіксації.
Вказані докази були перевірені та досліджені під час апеляційного перегляду справи.
Твердження апелянта, що у співробітників поліції не було законних та допустимих підстав зупинки ОСОБА_1 , є безпідставними, оскільки останнього було проінформовано про причини зупинки, а саме не пристебнутий пасок безпеки.
Крім цього, апеляційний суд зауважує, що предметом розгляду у цій справі є оцінка дій працівників поліції при проведенні огляду на стан сп`яніння водія. Законність підстави зупинки транспортного засобу не охоплюється диспозицією ст. 130 КУпАП і дії поліції щодо законності таких підстав можуть бути оскаржені в окремому порядку, зокрема, в адміністративному.
З огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху незгода водія із причинами зупинки або ненадання працівниками поліції доказів вчинення правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не проводили огляд ОСОБА_1 під час зупинки транспортного засобу відхиляються.
У силу ж приписів ч.1 ст.130, ст. 266 КУпАП, п. 2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського відповідно до встановленого законом порядку є обов`язком водія, в той час як мотиви відмови від проходження цього огляду не впливають на необхідність кваліфікації дій правопорушника за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Як убачається з матеріалів провадження, в контексті наявності підстав для проведення огляду поліцією на місці зупинки було виявлено у ОСОБА_1 такі ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння зафіксовано в протоколі про адміністративне правопорушення, направленні на огляд до медичного закладу та поліцією повідомлено про них ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу, що підтверджується даними відеофіксації.
Проте ОСОБА_1 у порушення вимог закону відмовився від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а отже, з урахуванням наведених вище обставин і вимог закону, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень у ході висування поліцією ОСОБА_1 вимоги щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Крім того, як вбачається з відеозапису долученого до матеріалів справи, ОСОБА_1 відмовився від огляду як на місці так і в лікарні, зазначав, що поспішає та щоб складали протокол на місці.
Твердження, що обставини викладені в протоколі є припущеннями які нічим не підтверджені, не заслуговують на увагу, протокол серії ЕПР 1 № 196814 ОСОБА_1 підписаний без жодних зауважень.
Крім того, матеріали провадження не містять відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.
Наявність у матеріалах справи направлення на проходження медичного огляду, усупереч доводам апеляційної скарги, містить усі необхідні відомості та апеляційний суд не вбачає допущення порушень при його складанні, які би ставили під сумнів відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, в тому числі в медичному закладі, факт чого в повному обсязі зафіксовано даними відеозапису. Водночас слід зазначити, що направлення водія на огляд для визначення стану сп`яніння має виключно організаційно-забезпечувальну функцію і законодавством не передбачено обов`язку вручення його копії водію, а також підписання цього документа водієм.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортним засобом є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти транспортним засобом та їздити на ньому, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість і достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б були також підставою для скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову - без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Охременко Артема Вікторовича, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду міста Одеси від 20 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов