П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/2093/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.   
Суддя-доповідач -  Драчук Т. О.   
03 червня 2025 року                                                                                           м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Смілянця Е. С. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Біла О.О., 
представника позивача: Невмержицької Т.О.,       

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України  в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Житомирського окружного адміністративного  суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2014 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії протиправними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити нарахування та виплату йому компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, нарахованої на підставі постанови Овруцького районного суду Житомирської області від 09.07.2014 року у справі № 286/3156/14-а за період з 01.01.2014 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії;
- зобов`язати відповідача виконати постанову негайно та подати звіт про виконання постанови.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не нарахування та не виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсій в повному розмірі за період з 01.01.2014 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м.Житомир, вул.О.Ольжича,7, код ЄДРПОУ 13559341) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсій в повному розмірі за період з 01.01.2014 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсій (17.07.2019).
Рішення набрало законної сили 13.05.2021. На підставі зазначеного рішення суд видав виконавчий лист №4865 2021 р. для звернення його до примусового виконання.
25.04.2025 на адресу суду від позивача надійшла заява про зміну способу і порядку виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року у справі № 240/2093/21, шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсій в сумі 50698,74 грн.
В обґрунтування вказаної заяви позивача зазначає, що боржником - Головним управлінням пенсійного фонду України в Житомирській області здійснено нарахування заборгованості по рішенню суду в сумі 50 698,74 грн. На дату звернення до суду заборгованість не виплачена у зв`язку з відсутністю відповідного фінансового призначення, встановленого законом про Державний бюджет на відповідний рік.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року в адміністративній справі № 240/2093/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Не погоджуючись з ухвалою суду, представником заявника подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та винести нове судове рішення, яким задовольнити подану заяву про зміну способу та порядку виконання рішення суду у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що в жовтні 2024 року до КАС України та інших процесуальних Кодексів були внесені суттєві зміни в частині виконання рішень суду, саме для повного, своєчасного виконання рішень суду та в частині рішень судів щодо пенсійних, соціальних виплат. 
Так, ст. 378 КАС України визначено, що невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат. 
Отже, на думку представника апелянта, безумовною підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. 
Апелянт вказує, що рішення суду не виконується більше трьох років, а не лише протягом двох місяців з дня набрання законної сили, тому є всі підстави для зміни способу та порядку виконання рішення суду. 
Щодо суми нарахованих, але не виплачених коштів представник апелянта зазначає, що дану суму визначено самим відповідачем - Головним управлінням пенсійного фонду України в Житомирській області та вона жодною стороною не заперечується.
Представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд скасувати судове рішення та задовольнити заяву про зміну способу та порядку виконання судового рішення.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. 
Відповідно до ч.1   ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з ч.2   ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм              матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду -    без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року у справі №240/2093/21 позов задоволено, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсій в повному розмірі за період з 01.01.2014 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсій (17.07.2019 р.).
Рішення набрало законної сили 13.05.2021. На підставі зазначеного рішення судом першої інстанції видано виконавчий лист №4865 2021 р. для звернення його до примусового виконання.
Як зазначає апелянт, 28.05.2021 відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відкрито виконавче провадження № 65606352.
17.09.2021 відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.  
Постанова мотивована тим, що на адресу відділу примусового виконання рішень надійшло повідомлення боржника управління пенсійного фонду України, що рішення суду в частині здійснення перерахунку пенсії виконано до відкриття виконавчого провадження. Порядок виконання рішення суду за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регулюється ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Боржник не ухиляється від виконання рішення суду та виконує рішення суду в межах наданих повноважень, та відповідного фінансування, оскільки погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень,  та здійснюється за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету. Відповідно до п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. З огляду на викладене, зазначений виконавчий документ підлягає поверненню стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
03.12.2024 ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою до відділу примусового виконання рішень щодо прийняття до примусового виконання  виконавчого листа у справі № 240/2093/21.
03.12.2024 відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 76689690.
В межах виконавчого провадження встановлено, що загальна сума нарахованої компенсації становить 50698,74 грн. Згідно інформації пенсійного органу, заборгованість не виплачена у зв`язку з відсутністю відповідного фінансового призначення, встановленого законом про Державний бюджет на відповідний рік. Інформацію про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 у справі 240/2093/21 та про суму нарахованих, але невиплачених коштів (потребу) надано Пенсійному фонду України шляхом включення до реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми «Реєстр судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (ІКІС ПФУ) обов`язок ведення та заповнення якої покладено на територіальні органи Пенсійного Фонду України. Станом на день надання відповіді Головним управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплачена заборгованість за рішеннями суду, що набрали чинності по 19.11.2020. 
Оскільки з моменту набрання законної сили рішення суду минуло більше трьох років, сума нарахованої компенсації в розмірі 50698,74 грн відповідачем не заперечується, позивач звернувся до суду з заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду. 
Відмовляючи в задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення суд першої інстанції виходив з того, що заявник відповідно до заяви просить фактично змінити зміст резолютивної частини рішення із зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсій в повному розмірі за період з 01.01.2014 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсій (17.07.2019), на стягнення визначеної суми коштів.
Тобто, заявник просить суд змінити суть зазначеного рішення суду, яке набрало законної сили.
Разом з тим, суд першої інстанції вказав, що спір носив немайновий характер, тоді як заявник  просить стягнути з відповідача суму коштів, що свідчить про наявність майнового спору.
Суд зазначив, що при розгляді даної справи не досліджувалось питання конкретно визначеної суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсій в повному розмірі за період з 01.01.2014 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсій (17.07.2019 ).
Отже, на думку суду, зміна способу виконання рішення суду із зобов`язання на стягнення фактично змінює рішення суду по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що невиконання відповідачем рішення в частині виплати коштів через відсутність у нього відповідних бюджетних призначень в розумінні ч.3 ст.378 Кодексу адміністративного судочинства України не свідчить про неможливість виконання судового рішення та не може бути вагомою причиною для зміни способу і порядку його виконання, оскільки ця виплата буде виконана в порядку черговості при надходженні коштів із Державного бюджету України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Згідно зі ст.129-1 Конституції України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Положеннями ч.2 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) також передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться у ст.370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження є завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII).
Таким чином, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень; повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, у тому числі і щодо перевірки його виконання, покладено на органи державної виконавчої служби.
Згідно ч.3 ст.33 Закону №1404-VIII, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Статтею 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року №4901-VI (далі - Закон №4901-VI) передбачено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.
19.12.2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» від 21.11.2024 №4094-IX (далі - Закон №4094-ІХ), яким статтю 378 КАС України викладено у новій редакції.
Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.
Частиною 3 ст.378 КАС України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
З матеріалів справи встановлено, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 у справі №240/2093/21 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області проведено нарахування компенсації втрати частини доходів за період з 01.01.2024 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії (17.07.2019)  в розмірі 50698,74 грн
Зі змісту заперечень на заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судом встановлено, що інформація про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 у справі № 240/2093/21 та про суму нарахованих, але не виплачених коштів Головним управлінням надана Пенсійному фонду України шляхом включення до реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми “Реєстр судових рішень” Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (ІКІС ПФУ) обов`язок ведення та заповнення якої покладено на територіальні органи Пенсійного Фонду України. 
В свою чергу апелянт вважає, що рішення суду, станом на день подання цієї заяви до суду, відповідачем не виконано у повному обсязі.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що частиною 1 ст.3 Закону №4901-VI передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Відповідно до підпунктів 4, 5 п.4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне та в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України здійснює виплати винятково коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством.
Відповідно до положень ст.ст.23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.
Абзацом 2 п.7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 року №21-2 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 року №35-1) передбачено, що видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 №4901-VI плануються в межах коштів Державного бюджету України на фінансування пенсійних програм на відповідний рік. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.
З наведеного слідує висновок, що виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій за рішенням суду здійснюється, зокрема, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду та в порядку черговості.
Як встановлено судом, відповідачем здійснено нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії в розмірі 50698,74 грн. Крім того, відповідачем зазначено, що виплата заборгованості, нарахованої на виконання судового рішення від 12.04.2021 у справі №240/2093/21, буде проведена у порядку черговості за датою набрання законної сили та за умови надходження відповідного бюджетного фінансування Пенсійному фонду України.
Суд звертає увагу, що поняття «спосіб і порядок виконання судового рішення» має спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено КАС України. Натомість, порядок виконання судового рішення означає визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.
Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти вжиття адміністративним судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановлені раніше порядок і спосіб. Ці заходи повинні забезпечити виконання конкретного судового рішення і не поширюватися на відносини, які виникли після його ухвалення.
Водночас, змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті, торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду, а також змінювати обраний судом при ухваленні цього рішення спосіб відновлення порушеного права позивача.
Мета зміни способу та порядку виконання рішення суду полягає у тому, щоб усунути обставини, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання такого судового рішення.
Враховуючи викладене, суд вважає, що висновки судового рішення у справі №240/2039/21 щодо способу і порядку його виконання чітко визначені та не можуть бути змінені іншим судовим рішенням без відповідного обґрунтування виняткової необхідності застосування такої зміни рішення.
При цьому, під час розгляду справи №240/2039/21 суд у межах спірних правовідносин не вирішував питання про виплату позивачу конкретних грошових сум. А тому, змінивши спосіб виконання такого рішення із зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії на стягнення конкретної суми такої виплати (яка хоча і була розрахована відповідачем при проведенні перерахунку пенсії позивача на підставі та на виконання судового рішення у цій справі, але безпосередньо судом не присуджувалася у конкретному розмірі), відбудеться зміна рішення по суті, з виходом за межі позовних вимог та вирішенням питання, яке не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті.
Суд зауважує, що приписи ст.378 КАС України передбачають зміну чи встановлення порядку чи способу виконання рішення, яке було ухвалено судом у справі, а саме резолютивної частини рішення, яке містить висновки суду по суті позовних вимог, у зв`язку з чим, суд, здійснюючи зміну порядку чи способу виконання рішення, не змінює змісту резолютивної частини та не змінює спосіб захисту порушеного права, обраний судом при вирішенні справи.
Водночас, обставини, викладені як в заяві, так і в апеляційній скарзі, не свідчать про  доцільність і необхідність зміни способу та порядку виконання рішення суду.
Як зазначалось апеляційним судом, частина судового рішення у справі №240/2093/21 виконана шляхом нарахування компенсації втрати частини доходів в розмірі 50698,74 грн, а інша буде виконана в порядку черговості в межах наявних бюджетних призначень відповідача.
Невиконання відповідачем судового зобов`язання в частині виплати коштів через відсутність у нього відповідних бюджетних призначень в розумінні ч.3 ст. 378 КАС України не свідчить про неможливість виконання судового рішення та не може бути вагомою причиною для зміни способу і порядку його виконання, оскільки ця виплата буде виконана при надходженні коштів із Державного бюджету України.
Відповідно до ст.23 Бюджетного кодексу України від 08 липня 2010 року №2456-VI, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення суду в справі №240/2093/21.
Крім того, щодо посилань апелянта про необхідність застосування ч. 3 ст. 378 КАС України, згідно змісту якої невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Правове регулювання компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати передбачене Законом № 2050-III.
Статтею 2 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:
пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством);
соціальні виплати;
стипендії;
заробітна плата (грошове забезпечення)
сума індексації грошових доходів громадян;
суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 159 компенсації підлягають грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:
- пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством);
- соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхові виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);
- стипендії;
- заробітна плата (грошове забезпечення);
- сума індексації грошових доходів громадян;
- суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
- суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Порядок № 159 у порівнянні із Законом № 2050-III деталізував види соціальних виплат як доходів громадян, при цьому їх перелік не є виключним у цьому Порядку.
Положення Закону № 2050-III та Порядку № 159, а також правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 03 липня 2018 року у справі № 521/940/17, від 08 серпня 2019 року у справі № 638/19990/16-а, від 11 лютого 2021 року у справі № 1540/3742/18, від 05 липня 2022 року у справі № 420/7633/20, від 04 грудня 2024 року у справі № 380/24300/23, вказують на те, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, зокрема мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 11 квітня 2025 року у справі №280/8933/24.
Водночас, частиною третьою статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено вичерпний перелік виплат (зокрема, пенсійні, соціальні виплати непрацездатним громадянам, виплати за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, пільги та виплати дітям війни, інші соціальні виплати, доплати, соціальні послуги, допомоги), невиконання судових рішень щодо яких може бути самостійною підставою для зміни способу і порядку їх виконання шляхом стягнення відповідних сум із суб`єкта владних повноважень.
З огляду на викладене, нарахована на виконання рішення суду від 12.04.2021 у справі № 240/2093/21 компенсація втрати частини доходів має винятково компенсаторний характер і не входить до переліку виплат, передбаченого ч. 3 ст. 378 КАС України. 
Відтак, така компенсація не може розглядатися як самостійна підстава для зміни способу і порядку виконання судового рішення.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно з ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.   
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Смілянець Е. С.