П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 564/4919/24
Провадження № 22-ц/4815/618/25

Головуючий у Костопільському районному суді 
Рівненської області: суддя Снітчук Р.М.
Рішення суду першої інстанції ухвалено
27 лютого 2025 року в місті Костопіль
Рівненського району Рівненської області
(фіксування судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Савки Тараса Володимировича на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 27 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,
в с т а н о в и в :
       У грудні 2024 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі – ПрАТ "СК "УСГ") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в розмірі 61230,31 гривень та 3028 гривень судових витрат зі сплати судового збору
       Мотивуючи свої вимоги, позивач покликався на те, що 01 лютого 2024 року о 12 год. 15 хв. у м. Львів, на вул. Городоцька, 227, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП) за участю автомобіля Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля Audi S8, номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок зазначеної ДТП транспортні засоби були пошкоджені. 
Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року у справі №462/1060/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченому ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. На момент ДТП майнові інтереси власника автомобіля Audi S8, номерний знак НОМЕР_2 , були застраховані в ПрАТ "СК "УСГ" згідно з договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №29-2301-23-00030 від 26 травня 2023 року. 01 лютого 2024 року його власник звернувся до страховика із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. За результатом розгляду заяви страховиком визнано пошкодження застрахованого автомобіля страховим випадком та 06 березня 2024 року здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 194 605,51 гривень. 
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова група "ТАС" (далі - АТ "СГ "ТАС" (приватне)) відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 216796504. 29 березня 2024 року ним здійснено виплату страхового відшкодування на користь ПАТ "СК "УСГ" в розмірі 133 375,20 гривень з урахуванням зносу складових транспортного засобу марки "Audi S8", номерний знак НОМЕР_2 . Тому на відповідача слід покласти обов`язок відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в порядку ст. 1194 ЦК України.
       Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 27 лютого 2025 року позов задоволено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "СК "УСГ" страхове відшкодування в сумі 61 230,31 гривень та витрати зі сплати судового збору у сумі 3 028 гривень.
       Суд попередньої інстанції дійшов такого висновку, зважаючи на те, що після настання страхового випадку ПрАТ "СК "УСГ" сплатило потерпілому страхове відшкодування у розмірі 194 605,51 гривень та отримало в порядку регресу від страховика винуватця ДТП 133 375,20 гривень страхового відшкодування. Тому відповідно до положень ст.ст. 993, 1191, 1194 ЦК України, ст. 108 Закону України "Про страхування" ПрАТ "СК "УСГ" має право на відшкодування заявленої в позові суми – 61 230,31 гривень в порядку суброгації із ОСОБА_1 .
       На рішення суду представником ОСОБА_1 – адвокатом Савкою Т.В. подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неправильному застосуванні норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності встановлених обставин та невідповідності висновків обставинам справи.
       На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось про неврахування судом першої інстанції того факту, що на момент ДТП відповідач мав два чинні страхові поліси – один поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі – ОСЦПВ) та ще один поліс добровільного комплексного страхування транспортних засобів № AZEP-216796504 в АТ "СГ "ТАС" (приватне), відповідно до якого було встановлено додатковий до полісу ОСЦПВ ліміт відповідальності на суму 100 000 гривень та 50 000 гривень, які повністю покривають суму завданої шкоди потерпілому в ДТП. Тому ОСОБА_1 не є належним відповідачем в справі, оскільки мав би нести відповідальність за завдані збитки лише у випадку не достатності суми страхового відшкодування. 
Вважає, що у позивача відсутні будь-які перешкоди в отриманні страхового відшкодування від страховика, де застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача. Також вказував про залишення поза увагою судом того факту, що АТ "СГ "ТАС" (приватне) як страховик цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 за полісом ОСЦПВ мало б виплатити позивачу страхове відшкодування в межах повного ліміту передбаченого полісом, а саме в розмірі 160 000 гривень, оскільки транспортний засіб марки "Audi S8", номерний знак НОМЕР_2 (автомобіль потерпілого) випущений у 2021 році, а тому строк його експлуатації на момент ДТП не перевищував 7-ми років. Тобто коефіцієнт зносу дорівнює нулю. На думку заявника, зазначене свідчить про те, що АТ "СГ "ТАС" (приватне) як страховик ОСОБА_1 мала б виплатити позивачу страхове відшкодування в розмірі 160 000 гривень замість виплачених 133 375,20 гривень. 
Звертає увагу, що позивач не оспорював дій АТ "СГ "ТАС" (приватне) щодо виплати страхового відшкодування в меншому розмірі та не звертався з цього приводу з позовом до суду, а вирішив перекласти відповідальність на відповідача.
       З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
       У поданому відзиві представник позивача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. На його переконання, відповідач як особа, відповідальна за завданий збиток, повинен відшкодувати ПрАТ "СК "УСГ" різницю між сумою страхового відшкодування сплаченого згідно з договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №29-2301-23-00030 від 26 травня 2023 року та сумою страхового відшкодування виплаченому за полісом №216796504, а саме: 61 230,31 гривень.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
       Судом попередньої інстанції з`ясовано, що постановою Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року у справі № 462/1060/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.
       Зазначеним судовим рішенням встановлено, що 01 лютого 2024 року о 12 год. 15 хв. у м. Львів, на вул. Городоцька,227 сталася ДТП за участю автомобіля Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля Audi S8, номерний знак НОМЕР_2 .
       На день ДТП майнові інтереси потерпілого як власника Audi S8, номерний знак НОМЕР_2 , були застраховані в ПАТ "СК "УСГ" відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №29-2301-23-00030 від 26 травня 2023 року.
       01 лютого 2024 року власник Audi S8 звернувся до ПАТ "СК "УСГ" із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.
       На підставі акта огляду пошкодженого транспортного засобу, ремонтної калькуляції, розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту від 06 березня 2024 року виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Audi S8 - ОСОБА_2 в сумі 194 605,51 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 59060 від 06 березня 2024 року.
       Майнова відповідальність власника автомобіля Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , - ОСОБА_1 на день ДТП була застрахована в АТ "СГ "ТАС" (приватне) відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 216796504.
       11 березня 2024 року ПАТ "СК "УСГ" звернулося із заявою про виплату страхового відшкодування до страховика винної особи.
       Згідно з платіжною інструкцією від 29 березня 2024 року АТ "СГ "ТАС" (приватне) виплатило на користь ПАТ "СК "УСГ" страхове відшкодування за договором в сумі 133 375,20 гривень.
       Отже, різниця між фактичним розміром шкоди, тобто сумою страхового відшкодування, та страховою виплатою страховика відповідача становить 61 230,31 гривень. 
       Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з реалізацією позивачем свого права на відшкодування відповідачем різниці в розмірі 61 230,31 гривень між сумою регламентної виплати, яку здійснено ним для ОСОБА_2 в розмірі 194 605,51 гривень, та сумою страхового відшкодування АТ "СГ "ТАС" (приватне) для позивача в розмірі 133 375,20 гривень. 
       Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
       Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
       Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
       За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
       За змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
       Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону, а також стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування" регулюють різні за змістом правовідносини.
       У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
       У преамбулі Закону вказано, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
       Натомість відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону.
       Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
       Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).
       У справі, яка переглядається, позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
       У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації.
       Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
       Так, за змістом ч. 1 ст. 28, ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який діяв на час виникнення спору, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.        З наведеного вбачається, що обов`язком страховика є відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу і за обставин даної справи у страховика не виникло обов`язку щодо повного відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності.
       Різниця між виплаченою позивачу страховиком відповідача сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, зумовлена законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком.
       У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
       Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.
       Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. 
       За наявних в матеріалах справи доказів виключно відповідач повинен був спростувати свій обов`язок у відшкодуванні шкоди або її розмір, надавши відповідні докази, однак цього не зробив, а помилково побудував свою позицію на тому, що вимоги позивача є безпідставними, нехтуючи засадами змагальності.
       За загальними правилами доказування, визначеними ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
       Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).
       Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).
       Тому доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і наводить докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони.
       При цьому колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що його страховик - АТ "СГ "ТАС" (приветне), здійснюючи страхове відшкодування на користь страховика потерпілого – ПрАТ "СК "УСГ", виходило із необхідності застосування коефіцієнт зносу замінених складових, на підставі п. 7.39. (г) "Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів", який становив 0,4261, що дорівнює 61 230,31 гривень (спірній сумі). Тобто ліміту зобов`язання за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 216796504 виконано не було і договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків AZEP-216796504 не вступив в дію. Отже, АТ "СГ "ТАС" (приватне) не мало правових підстав для виплати за договором добровільного комплексного страхування транспортних ризиків AZEP-216796504 та відмовило у виплаті страхового відшкодування в повному обсязі. Рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування виплати може бути оскаржене
       Відповідно до ч. 36.7. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.
       Крім того, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди (в даному випадку роботодавцем), якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.
       Такі ж самі по суті висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).
       Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, позаяк зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, переоцінки доказів в справі, що не спростовує обов`язку відповідача відшкодувати страховику потерпілої в результаті ДТП особи визначені грошові кошти.
       Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32). 
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
       Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
       Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
       Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на його ж рахунок.
Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Савки Тараса Володимировича залишити без задоволення, а рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 27 лютого 2025 року – без змін. 
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                 С.В. Хилевич

Судді:                                                         Н.М. Ковальчук

                                                               С.С. Шимків