УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/1181/25                         Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М. 
Категорія 44                         Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді        Коломієць О.С.
суддів                 Григорусь Н.Й., Талько О.Б.
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну №295/1181/25 за позовом ОСОБА_1 до  Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, третя особа – Громадська організація «Проти придурків та ідіотів» про відшкодування моральної шкоди 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Чішман Л.М.
в с т а н о в и в:
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив: 
- визнати, що ненадання Центральним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства обґрунтованої, чіткої, зрозумілої та вичерпної відповіді на усі питання, поставлені у зверненні від 05.08.2024 року, завдано ОСОБА_1 моральної шкоди;
- стягнути з Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування моральної шкоди у сумі 40 000,00 грн.
На обґрунтування позовних вимог вказував, що 05 серпня 2024 року позивач звернувся спільно з громадською організацією «Проти придурків та ідіотів» відповідно до ст. 34, 40 Конституції України, Закону України «Про звернення громадян», п. 1 ч. 1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» до Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства із запитом про надання інформації. Однак, у відповіді, яка викладена в листі №11-06/844 від 12.08.2024 року, відповідач повідомив, що не володіє запитуваною інформацією. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 року у справі №24015269/24 визнано протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства при розгляді запиту ОСОБА_1 від 05.08.2024 «05.08.24 ЦМУ запит звіт ЖЛГ», зобов`язано відповідача розглянути запит позивача від 05.08.2024 «05.08.24 ЦМУ запит звіт ЖЛГ» у повній відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації». Позивач зазначає, що до часу подання даної позовної заяви рішення суду залишилось не виконаним, звернення від 05.08.2024 року з урахуванням висновків суду не розглянуто. 
В даній справі позивач надає докази дотримання всіх умов для зобов`язання відповідача щодо відшкодування шкоди. Наявність шкоди позивач обґрунтовує тим, що захист порушеного права вимагав від позивача додаткових зусиль для організації свого часу, що призвело до порушення у позивача нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, до порушення стосунків з оточуючими людьми, внаслідок необхідності неодноразово повторного звернення для встановлення істини у справі та доказування, для вирішення протиправної бездіяльності відповідача, що спричинило витрачання часу, значних особистих кошів, призвело до розчарування, відчуття несправедливості, що негативно відобразилося на психоемоційному стані та завдало моральної шкоди. Протиправність поведінки, вина відповідача, підтверджується рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 року у справі №24015269/24. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою підтверджується тим, що належний розгляд відповідачем звернення позивача не спричинив би необхідності неодноразового звернення до суду.
На думку позивача, внаслідок таких неправомірних дій відповідача йому спричинено моральну шкоду, яку оцінив у 40 000,00 грн.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що суд не дослідив та не оцінив належним чином надані докази на підтвердження позовних вимог, а саме запит позивача від 05.08.2024 «05.08.24 ЦМУ запит звіт ЖЛГ», рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 року у справі №24015269/24. Суд першої інстанції не дослідив відзив на позовну заяву, в якому відповідач не надав жодних доказів, що останній на виконання рішення надав позивачу вичерпну відповідь від 23.01.2025 року, про що свідчить відсутність даної відповіді в додатках до відзиву. Також суд першої інстанції не зазначив всіх аргументів позивача та доводів, наданих у додаткових поясненнях.
Додає, що позивачем доведено наявність всіх умов для зобов`язання відповідача щодо відшкодування шкоди. Неправомірні дії відповідача щодо ненадання відповідачем обґрунтованої, чіткої, зрозумілої та вичерпної відповіді на усі питання, поставлені у звернені від 05.08.2024 року, призвели до того, що позивач був змушений захищати своє право у судовому порядку, а отже витрачати значних зусиль та часу для його відновлення, захист порушеного права вимагав додаткових зусиль для організації свого часу, побуту, що призвело до порушення стосунків з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зв`язків, виникненні негативного для нього явища, зокрема неодноразового повторного звернення для встановлення істини у справі та доказування протиправної бездіяльності відповідача, витрачання особистого часу, значних коштів, сил для відновлення свого порушеного права, що негативно відобразилось на психоемоційному стані, спричинених неправомірними діями та бездіяльністю відповідача.
Сторона відповідача скористалася своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
На спростування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що 06.08.2024 року до Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства надійшов запит на інформацію ОСОБА_1 , Громадської організації «Проти придурків та ідіотів» від 05.08.2024 року щодо надання інформації відносно відомостей про державне майно на підставі результатів інвентаризації за 2021 та 2022 роки ліквідованого Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства внесених до автоматизованої системи «Юридичні особи». Центральним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства листом від 12.08.2024 року № 11-06/844 було надано повну обґрунтовану, чітку, зрозумілу та вичерпну відповідь на запит на інформацію.
Що стосується відшкодування моральної шкоди, позивач не обґрунтував її розмір доводами розумності і справедливості, оскільки, пред`явивши вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності загалом. Відповідно до загальних умов цивільно-правової відповідальності необхідною умовою для відшкодування шкоди державою є неправомірні дії державного органу, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, які повинен довести позивач. Таким чином, жодних підтверджень та обґрунтувань, окрім слів позивача, стосовно завданої йому моральної шкоди та визначення розміру її компенсації до апеляційної скарги не додано.
ОСОБА_1 також подав до суду додаткові пояснення щодо питань, які виникли під час судового розгляду, в яких просить врахувати їх при постановленні рішення, а доводи вказані відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу відхилити.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із таких підстав.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що бездіяльність відповідача призвела до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, негативного психоемоційного стану, що досягнуло такого рівня страждання або приниження, які заподіяли позивачу моральну шкоду.
Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: ненадання відповіді на запит; ненадання інформації на запит; безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; не оприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; нездійснення реєстрації документів; навмисне приховування або знищення інформації чи документів.
Особи, на думку яких їх права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Змістом статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Згідно частин 1 та 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Таким чином, встановивши, що позивачем під час розгляду справи не надано суду доказів, які б вказували на факт заподіяння йому моральної шкоди, сильних душевних страждань чи інших втрат немайнового характеру, понесених матеріальних збитків та не доведено як самого факту завдання моральної шкоди, настання відповідних негативних наслідків, так і причинного зв`язку між зазначеними фактами та наслідками, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди.
Висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №459/2123/16-ц від 08.11.2017 року, постановах Верховного Суду у справі №823/782/16 від 15.08.2019 року, №464/3789/17 від 10.04.2019 року, №750/6330/17 від 28.11.2019 року, на які посилається позивач, не можуть бути враховані при вирішенні цієї справи, оскільки вони стосуються інших фактичних обставин, ніж ті, які були встановлені при розгляді даної справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що встановлена судовими рішеннями протиправність діяння відповідача є безумовною підставою для відшкодування заподіяної йому шкоди, є помилковими. Одна лише наявність судового рішення не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки останнім не доведено всіх складових цивільно-правової відповідальності, а саме наявності такої шкоди. При цьому обґрунтування розміру моральної шкоди за недоведеністю спричинення останньої не має правового значення для вирішення спору.
Посилання ОСОБА_1 , на те, що суд не надав належної оцінки його доводам про те, що до часу подання даної позовної заяви рішення суду залишилось не виконаним, звернення від 05.08.2024 року з урахуванням висновків суду не розглянуто, відповідачем не надано доказів на підтвердження надання відповіді на запит від 23.01.2025 року на виконання рішення адміністративного суду, лише після чергового звернення від 04.03.2025 року відповідач надав належну відповідь, не беруть судом до уваги, оскільки із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 надавалися відповіді № 11-06/44 від 23.01.2025 року, про що зазначав суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, та відповідь №11-05/227-1 від 12.03.2025 року.
Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 березня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 29 травня 2025 року.

Головуючий                                 Судді