ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року	Львів	Справа № 380/26019/23 пров. № А/857/878/25	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання -           Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):
від позивача –                                         Пащинська А.О.;
від відповідача -                                         Довгалюк І.Л., Кордонець М.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській обл., утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.11.2024р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Речовий максимум» до Головного управління ДПС у Рівненській обл., утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень щодо зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість, зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларованого на рахунок платника у банку, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Кухар Н.А., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 10 год. 54 хв. 21.11.2024р., м.Львів; дата складання повного рішення суду І інстанції: 29.11.2024р.),-

В С Т А Н О В И В:

07.11.2023р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Речовий максимум» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, із урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог, просив:
визнати протиправними та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення відповідача Головного управління /ГУ/ ДПС у Рівненській обл.:
* № 772817000703 від 25.09.2023р. (форми «В1») про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість /ПДВ/ на 24453876 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 6113469 грн.;
* № 772917000703 від 25.09.2023р. (форми «В4») про зменшення розміру від`ємного значення суми ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, в розмірі 11109 грн.;
зобов`язати відповідача ГУ ДПС у Рівненській обл. внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого ТзОВ «Речовий максимум» (45124112) за травень 2023 року;
стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору (Т.1, а.с.1-5; Т.4, а.с.140-141).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження із викликом учасників справи та проведенням судового засідання (Т.4, а.с.142 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.11.2024р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Рівненській обл. №№ 772817000703, 772917000703 від 25.09.2023р.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат (Т.7, а.с.197-204).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ДПС у Рівненській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (Т.7. а.с.206-223).
В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що за результатами проведеної перевірки позивач ТзОВ «Речовий максимум» не надав необхідні документи, що підтверджують відомості податкової декларації з податку на додану вартість /ПДВ/ за травень 2023 року, про що складені відповідні акти щодо ненадання документів.
Представлені після завершення терміну проведення перевірки копії первинних документів не можна вважати належними, допустимими і достовірними доказами по справі, оскільки останні не засвідчені в установленому порядку, а тому з огляду на час їх надання такі не можуть враховуватися під час формування висновків перевірки.
Окрім цього, структура податкового кредиту, що задекларований у вказаній декларації, сформована за рахунок відображення в податкового обліку господарських операцій із суб`єктами господарювання, щодо яких прийняті рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку, є фігурантами кримінальних проваджень, згідно наявної податкової інформації не подають податкову звітність тощо.
Також перевіркою встановлено відсутність даних щодо фактичного отримання і транспортування, зберігання, навантаження, розвантаження, передачі на відповідальне товарів, відсутність у контрагентів позивача об`єктів, що б дозволяли здійснювати операції із спірними товарами. ТзОВ «Речовий максимум» зареєстрований без мети здійснення фінансово-господарської діяльності.
Надані договори безпроцентної фінансової позики не можуть бути враховані під час вирішення спору, оскільки доказів надходження коштів згідно умов цих договорів не представлено. При цьому, вказані договори укладені без дотримання вимог Закону України «Про товариства з обмеженою відповідальністю».
Особливо увагу звертає на наявність кримінального провадження № 42023180000000072 від 14.07.2023р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 Кримінального кодексу /КК/ України, документи з якого долучені до матеріалів справи. Цими документами не підтверджується факт зберігання придбаних позивачем товарів на складі за адресою: м.Львів, вул.Персенківка, 19. Також в рамках цього кримінального провадження Рівненська обласна дирекція АТ «Укргазбанк» повідомила про те, що позивач не зареєстрований в системі «Клієнт-Банк», а вилучена інформація про рух коштів з 01.05.2023р. не підтверджує фактичну оплату придбаних позивачем товарів у постачальників ТзОВ «Дельта-С Компані» та ТзОВ «Гуру Пром» на загальну суму 24464985 грн., що зазначені в додатку № 3 до податкової декларації за травень 2023 року. 
Покликаючись на усталену судову практику вирішення спорів цієї категорії, відповідач наголошує на тому, що відсутність вироку в кримінальному провадженні не звільняє суд від обов`язку перевірити та надати належну оцінку повідомленим контролюючим органом фактичним обставинам, які встановлені в процедурах кримінального провадження і ставлять під сумнів реальний характер господарських операцій.
Також позивач не довів наявності процедурних порушень під проведення спірної перевірки.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

           11.03.2025р. відповідач ГУ ДПС у Рівненській обл. скерував до апеляційного суду додаткові пояснення у справі, в яких обґрунтував свою позицію відповідним покликанням на існуючу судову практику суду касаційної інстанції (Т.8, а.с.65-68).

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено під час судового розгляду, позивач ТзОВ «Речовий максимум» (попередня назва – ТзОВ «Городина») є юридичною особою, що зареєстрована та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, код ЄДРПОУ 45124112; перебуває на податковому обліку відповідача ГУ ДПС у Рівненській обл. (Т.2, а.с.123-124, 128-129, 130-131, 132-143).
Упродовж з 07.08.2023р. по 11.08.2023р. ревізорами ГУ ДПС у Рівненській обл. проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТзОВ «Речовий максимум» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за травень 2023 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, яке визначено з урахуванням від`ємного значення з ПДВ, задекларованого у попередніх звітних періодах, про що складено Акт перевірки № 7426/Ж5/17-00-07-03/45124112 від 17.08.2023р. (Т.1, а.с.9-18).
Згідно висновків цього Акту перевіркою виявлено порушення позивачем вимог п.п.44.1, 44.6 ст.44, п.п.198.1, 198.2, 198.3 ст.198, абз.«б» п.200.4, п.п.200.7, 200.9 ст.200 Податкового кодексу /ПК/ України, п.5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затв. наказом Міністерства фінансів /МФ/ України № 21 від 28.01.2016р., внаслідок неправомірного визначення податкового кредиту у податковій звітності за травень 2023 року на суму ПДВ 24464985 грн у зв`язку з ненаданням підтверджуючих документів та встановлення нереальності здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей /ТМЦ/ у постачальників ТзОВ «Дельта-С Компані» та ТзОВ «Гуру Пром», що призвело до:
* завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню (рядок 20.2) на суму ПДВ 24453876 грн. за травень 2023 року;
* завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового)періоду) на суму 11109 грн. за травень 2023 року.
За результатами Акту перевірки № 7426/Ж5/17-00-07-03/45124112 від 17.08.2023р. відповідач ГУ ДПС у Рівненській обл. прийняв наступні податкові повідомлення-рішення:
№ 772817000703 від 25.09.2023р. (форми «В1») про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на 24453876 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 6113469 грн. (Т.1, а.с.6-7);
№ 772917000703 від 25.09.2023р. (форми «В4») про зменшення розміру від`ємного значення суми ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, в розмірі 11109 грн. (Т.1, а.с.8).

Отже, висновки проведеної перевірки в частині вказаних податкових повідомлень-рішень ґрунтуються на тому, що жодних документів для перевірки позивачем не надано, при цьому останнім допущено неправомірне визначення податкового кредиту у податковій звітності за травень 2023 року на суму ПДВ 24464985 грн. у зв`язку із ненаданням підтверджуючих документів та встановлення нереальності здійснення господарських операцій з придбання ТМЦ у постачальників ТзОВ «Дельта-С Компані» та ТзОВ «Гуру Пром», що призвело до завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню (рядок 20.2) на суму ПДВ 24453876 коп. та до завищення залишку суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) на суму 11109 грн.

Вирішуючи наведений спір та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що досліджені під час судового розгляду докази підтверджують реальність здійснення позивачем господарських операцій по придбанню товарів у контрагентів та їх оплати за обревізований період, а отже, податковий кредит за наслідками цих операцій позивачем сформовано правомірно. 
Позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що поставки товарів відбулися, а придбані товари в подальшому використані в господарській діяльності позивача.
          Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що встановлені під час розгляду справи обставини, які підтверджені належними доказами, спростовують висновки ГУ ДПС у Рівненській обл., викладені в Акті перевірки № 7426/Ж5/17-00-07-03/45124112 від 17.08.2023р., а тому спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню як протиправні.
При цьому, позовна вимога про зобов`язання відповідача ГУ ДПС у Рівненській обл. внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ відомості щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого ТзОВ «Речовий максимум» (45124112) за травень 2023 року, не підлягає до задоволення як передчасно заявлена.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із роз`ясненнями, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині незадоволених (відмовлених) позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Стосовно решти позовних вимог колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є фіктивними, сталою є практика правозастосування, яка полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податків господарських договорах, що має підтверджуватись первинними документами відповідно до вимог, встановлених правовими нормами, зокрема й щодо змісту (обов`язкових реквізитів).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2022р. у справі № 160/3364/19 фактично підтвердила такі висновки, зазначивши, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. 
Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

          Отже, предметом доказування у розглядуваній справі є дослідження обставин про те, чи не були дії позивача спрямовані на безпідставне одержання коштів із державного бюджету, чи мали операції із придбання товарів та послуг реальний характер, яким чином придбавалися товари і надавалися послуги, а також дійсна можливість здійснення таких операцій.
          При цьому, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: 
* неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; 
* відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності через відсутність управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; 
* облік для цілей оподаткування лише тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; 
* здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;
* відсутність первинних документів обліку.

Підпунктом 44.1 ст.44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За вимогами ч.1 ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.2 ст.9 вказаного Закону).
Згідно з п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затв. наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 

Виходячи з вимог наведених норм, підтвердженням факту здійснення господарської операції є відповідні розрахункові, платіжні та інші первинні документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 ПК України.
Під постачанням товарів розуміється, зокрема передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю (підпункт 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності (підпункт 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
При цьому, відповідно до п.189.4 ст.189 ПК України базою оподаткування для товарів/послуг, що передаються/отримуються у межах договорів комісії (консигнації), поруки, довірчого управління, є вартість постачання цих товарів, визначена у порядку, встановленому ст.188 Податкового кодексу.
Дата збільшення податкових зобов`язань та податкового кредиту платників податку, що здійснюють постачання/отримання товарів/послуг у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів та без права власності на такі товари/послуги, визначається за правилами, встановленими статтями 187 і 198 Кодексу.
Датою виникнення податкових зобов`язань із постачання товарів/послуг згідно з п.187.1 ст.187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку-дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а для послуг-дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Ураховуючи викладене, у комісіонера на дату першої з подій, визначених п.187.1 ст.187 ПК України, виникають податкові зобов`язання з ПДВ:
з операції з реалізації товару, переданого йому на реалізацію комітентом в межах договору комісії, виходячи з бази оподаткування, визначеної п.189.4 ст.189 Кодексу;
з послуг комісії, наданих комітенту в межах договору комісії, виходячи з бази оподаткування, визначеної ст.188 Кодексу.

За положеннями пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено ст.198 ПК України.
Відповідно до пп.«а» п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
За приписами п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Пунктом 198.3 ст.198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За приписами п.198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Згідно з п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Зі змісту наведених норм слідує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування відповідних сум податкових вигод (податкового кредиту) наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Підпунктом 14.1.18 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню) визначено приписами ст.200 ПК України.
Відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з п.200.2 ст.200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.
За змістом п.200.4 цієї статті при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до п.200.7 ст.200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Згідно з п.200-1.3 ст.200-1 ПК України платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку.

Наказом МФ України № 21 від 28.01.2016р., затверджено форму податкової декларації з податку на додану вартість; форму уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок; форму розрахунку податкових зобов`язань, нарахованих отримувачем послуг, не зареєстрованим як платник податку на додану вартість, які постачаються нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими платниками податків, на митній території України та Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість.
Згідно з Порядком заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, додатками до декларації є: 1) розрахунок коригування сум податку на додану вартість (Д1) (додаток 1); 2) довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2) (додаток 2); 3) розрахунок суми бюджетного відшкодування (Д3) (додаток 3 ); 4) заяви про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми платника податку, що реорганізується, в обрахунку реєстраційної суми правонаступника (Д4) (додаток 4); 5) розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) (додаток 5); 6) довідка (Д6) (додаток 6) подається платниками, які заповнюють рядок 5 декларації, та підприємствами (організаціями) інвалідів; 7) розрахунок (перерахунок) частки використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях (Д7) (додаток 7); 8) заява про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування (Д8) (додаток 8); 9) розрахунок податкових зобов`язань за операціями, визначеними в статті 16-1 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України», та питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів (ДС9) (додаток 9). Додатки додаються до декларацій за наявності подій, які підлягають відображенню у таких додатках.
В свою чергу, платники податку, які відповідно до статті 200 розділу V Кодексу мають право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, здійснюють розрахунок бюджетного відшкодування та додають до декларації (Д3) - додаток 3 та (Д4) - додаток 4. Розрахунок суми бюджетного відшкодування здійснюється в межах суми, обчисленої відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації, за вирахуванням від`ємного значення поточного звітного (податкового) періоду, зарахованого у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість. Значення рядка 3 таблиці 1 (Д3) - додаток 3 переноситься до рядка 20.2 декларації.

Звідси, право на отримання бюджетного відшкодування у платника ПДВ виникає щодо суми, яку він фактично сплатив у попередніх податкових періодах, за наявності у нього від`ємного значення різниці між податковим зобов`язанням та податковим кредитом у поточному та попередньому податковому періоді, за умови наявності у платника податку належно оформлених податкових накладних та відсутності спору щодо реальності господарських операцій із поставки товарів, робіт, послуг.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
З огляду на викладені положення, для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку.

Таким чином, господарські операції для формування податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняють реальні зміни майнового стану платника податків.
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційного з`ясування обставин справи в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.
Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору ст.74 КАС України, частиною другої якої передбачено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У даній справі в основу складу податкових правопорушень покладено, зокрема, взаємовідносини позивача з його контрагентами.
Враховуючи положення Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також приведені норми податкового законодавства, колегія суддів зазначає, що податковий кредит для цілей визначення об`єкту оподаткування ПДВ має бути фактично підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій.
Право на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту виникають у разі здійснення господарських операцій, підтверджених відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. 
Доведеність податкового правопорушення полягає у комплексному дослідженні усіх складових господарських операцій.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Такі висновки зроблені Верховним Судом у ряді постанов, до прикладу (але на виключно) в постановах від 24.01.2018р. (справа № 2а-19379/11/2670), від 28.10.2019р. (справа № 280/5058/18), від 26.02.2020р. (справа № 826/1308/18), від 06.05.2020р. (справа № 640/4687/19).

В аспекті наведеного колегія суддів враховує, що наявними матеріалами справи не підтверджуються висновки податкового органу про відсутність реального здійснення господарських операцій, з огляду на наступне.

Як встановлено під час судового розгляду, позивачем ТзОВ «Речовий максимум» було укладено наступні договори фінансової допомоги: 
договір безпроцентної поворотної фінансової допомоги № б/н від 02.05.2023р. укладений з ТзОВ «Західсоцпостач» (44299660) та додаткова угода № б/н від 12.05.2023р. до договору безпроцентної поворотної фінансової допомоги № б/н від 02.05.2023р.; 
договір безпроцентної поворотної фінансової допомоги № б/н від 20.05.2023р., укладений з ТзОВ «Інтер-С Компані» (40880772);
договір безпроцентної поворотної фінансової допомоги № б/н від 05.05.2023р. укладений з ТзОВ «Неометпром Плюс» (44308156) та додаткова угода № б/н від 12.05.2023р. до договору безпроцентної поворотної фінансової допомоги № б/н від 05.05.2023р.; 
договір безпроцентної поворотної фінансової допомоги № б/н від 12.05.2023р. укладений з ТзОВ «Вінтаж Прайм» (44679641) (Т.2, а.с.98-105).

Окрім цього, між ТзОВ «Речовий максимум» (попередня назва – ТзОВ «Городина») (покупець) та ТзОВ «Гуру Пром» (постачальник) було укладено договір поставки № 01/05/23-1 від 01.05.2023р., відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю визначений цим договором товар (вживані одяг, взуття і текстильні вироби), а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.
Для підтвердження господарських операцій з ТзОВ «Гуру Пром» позивачем подані до суду наступні документи:
договір поставки № 01/05/23-1 від 01.05.2023р., додаткова угода № 1 від 12.05.2023р. до цього договору (Т.2, а.с.161-165);
платіжні інструкції від 02.05.2023р., 04.05.2023р., 05.05.2023р., 08.05.2023р., 10.05.2023р., 12.05.2023р., 16.05.2023р., 22.05.2023р., 25.05.2023р., 30.05.2023р., 30,05,2023р., 31.05.2023р., 31.05.2023р., 31.05.2023р. (Т.2, а.с.168-181);
видаткові накладні РН-06/05 від 01.05.2023р., РН-21/05 від 02.05.2023р., РН-60/05 від 04.05.2023р., РН-87/05 від 05.05.2023р., РН-100/05 від 08.05.2023р., РН-101/05 від 08.05.2023р., РН-120/05 від 10.05.2023р., РН-121/05 від 10.05.2023р., РН-122/05 від 10.05.2023р., РН-150/05 від 12.05.2023р., РН-151/05 від 12.05.2023р., РН-152/05 від 12.05.2023р., РН-153/05 від 12.05.2023р., РН-170/05 від 16.05.2023р., РН-171/05 від 16.05.2023р., РН-172/05 від 16.05.2023р., РН-200/05 від 20.05.2023р., РН-400/05 від 25.05.2023р., РН-401/05 від 25.05.2023р., РН-403/05 від 25.05.2023р., РН-404/05 від 25.05.2023р., РН-406/05 від 25.05.2023р., РН-402/05 від 25.05.2023р., РН-430/05 від 30.05.2023р., РН-431/05 від 30.05.2023р., РН-432/05 від 30.05.2023р., РН-433/05 від 30.05.2023р., РН-434/05 від 30.05.2023р., РН-435/05 від 30.05.2023р., РН-436/05 від 30.05.2023р., РОН-437/05 від 30.05.2023р., РН-438/05 від 30.05.2023р., РН-439/05 від 30.05.2023р., РН-440/05 від 30.05.2023р., РН-441/05 від 30.05.2023р., РН-442/05 від 30.05.2023р., РН-443/05 від 30.05.2023р., РН-445/05 від 30.05.2023р., РН-446/05 від 30.05.2023р., РН-447/05 від 30.05.2023р. (Т.2, а.с.182-220);
товарно-транспортні накладні № ТТН-06/05 від 01.05.2023р., № ТТН-21/05 від 02.05.2023р., № ТТН-60/05 від 04.05.2023р., № ТТН-87/05 від 05.05.2023р., № ТТН-100/05 від 08.05.2023р., № ТТН-101/05 від 08.05.2023р., № ТТН-120/05 від 10.05.2023р., № ТТН-121/05 від 10.05.2023р., № ТТН-122/05 від 10.05.2023р., № ТТН-150/05 від 12.05.2023р., № ТТН-151/05 від 12.05.2023р., № ТТН-152/05 від 12.05.2023р., № ТТН-153/05 від 12.05.2023р., № ТТН-170/05 від 16.05.2023р., № ТТН-171/05 від 16.05.2023р., № ТТН-172/05 від 16.05.2023р., № ТТН-200/05 від 20.05.2023р., № ТТН-400/05 від 25.05.2023р., № ТТН-401/05 від 25.05.2023р., № ТТН-403/05 від 25.05.2023р., № ТТН-404/05 від 25.05.2023р., № ТТН-406/05 від 25.05.2023р., № ТТН-430/05 від 30.05.2023р., № ТТН-431/05 від 30.05.2023р., № ТТН-432/05 від 30.05.2023р., № ТТН-433/05 від 30.05.2023р., № ТТН-434/05 від 30.05.2023р., № ТТН-435/05 від 30.05.2023р., № ТТН-436/05 від 30.05.2023р., № ТТН-437/05 від 30.05.2023р., № ТТН-438/05 від 30.05.2023р., № ТТН-439/05 від 30.05.2023р., № ТТН-440/05 від 30.05.2023р., № ТТН-441/05 від 30.05.2023р., № ТТН-442/05 від 30.05.2023р., № ТТН-447/05 від 30.05.2023р., № ТТН-443/05 від 30.05.2023р., № ТТН-445/05 від 30.05.2023р., № ТТН-446/05 від 30.05.2023р., № ТТН-443/05 від 30.05.2023р. (Т.2, а.с.221-250);
Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 30.03.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 31.03.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 31.03.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 04.04.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 03.04.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 05.04.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 05.04.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 05.04.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 06.04.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 05.04.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 11.04.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 12.04.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 12.04.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 14.04.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 14.04.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 14.04.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 17.04.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 20.04.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 21.04.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 21.04.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 21.04.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 21.04.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 24.04.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 26.04.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 27.04.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 29.03.2023р., Сертифікат про дезинфікацію, Сертифікат якості 29.03.2023р. (Т.3, а.с.1-26);
Акт взаємних розрахунків станом на 31.05.2023р. між ТОВ «Речовий максимум» та ТзОВ «Гуру Пром» (Т.2, а.с.160).

Також між ТзОВ «Речовий максимум» (покупець) та ТзОВ «Дельта-С Компані» (постачальник) укладено договір поставки № ТП122/05 від 19.05.2023р., відповідно до якого в порядку та на умовах , визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю визначений цим договором товар (одяг і текстильні вироби), а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.
Для підтвердження господарських операцій з ТзОВ «Дельта-С Компані» позивач подав до суду наступні документи:
договір поставки № ТПІ 22/05 від 19.05.2023р. (Т.3, а.с.27-30);
видаткові накладні № РН-158/05 від 22.05.2023р., № РН-151/05 від 22.05.2023р., № РН-152/05 від 22.05.2023р., № РН-153/05 від 22.05.2023р., № РН-154/05 від 22.05.2023р., № РН-155/05 від 22.05.2023р., № РН-156/05 від 22.05.2023р., № РН-157/05 від 22.05.2023р., № РН-176/05 від 23.05.2023р., № РН-171/05 від 23.05.2023р., № РН-172/05 від 23.05.2023р., № РН-173/05 від 23.05.2023р., № РН-174/05 від 23.05.2023р., № РН-175/05 від 23.05.2023р., № РН-177/05 від 23.05.2023р., № РН-197/05 від 24.05.2023р., № РН-191/05 від 24.05.2023р., № РН-192/05 від 24.05.2023р., № РН-193/05 від 24.05.2023р., № РН-195/05 від 24.05.2023р., № РН-196/05 від 24.05.2023р., № РН-310/05 від 25.05.2023р., № РН-194/05 від 24.05.2023р., № РН-316/05 від 25.05.2023р., № РН-305/05 від 25.05.2023р., № РН-306/05 від 25.05.2023р., № РН-307/05 від 25.05.2023р., № РН-308/05 від 25.05.2023р., № РН-309/05 від 25.05.2023р., № РН-311/05 від 25.05.2023р., № РН-312/05 від 25.05.2023р., № РН-313/05 від 25.05.2023р., № РН-314/05 від 25.05.2023р., № РН-315/05 від 25.05.2023р., № РН-317/05 від 25.05.2023р., № РН-318/05 від 25.05.2023р., № РН-319/05 від 25.05.2023р., № РН-217/05 від 26.05.2023р., № РН-211/05 від 26.05.2023р., № РН-212/05 від 26.05.2023р., № РН-213/05 від 26.05.2023р., № РН-214/05 від 26.05.2023р., № РН-215/05 від 26.05.2023р., № РН-216/05 від 26.05.2023р., № РН-229/05 від 26.05.2023р., № РН-226/05 від 29.05.2023р., № РН-227/05 від 29.05.2023р., № РН-228/05 від 29.05.2023р., № РН-281/05 від 30.05.2023р., № РН-275/05 від 30.05.2023р., № РН-276/05 від 30.05.2023р., № РН-277/05 від 30.05.2023р., № РН-278/05 від 30.05.2023р., № РН-279/05 від 30.05.2023р., № РН-300/05 від 31.05.2023р., № РН-353/05 від 31.05.2023р., № РН-351/05 від 31.05.2023р., № РН-352/05 від 31.05.2023р., № РН-359/05 від 31.05.2023р., № РН-354/05 від 31.05.2023р., № РН-355/05 від 31.05.2023р., № РН-356/05 від 31.05.2023р., № РН-357/05 від 31.05.2023р., № РН-358/05 від 31.05.2023р. (Т.3, а.с.31-113).;
товарно-транспортні накладні № ТТН-000117 від 26.05.2023р., № ТТН-000118 від 26.05.2023р., № ТТН-000119 від 26.05.2023р., № ТТН-000120 від 26.05.2023р., № ТТН-000121 від 29.05.2023р., № ТТН-000122 від 29.05.2023р., № ТТН-000123 від 30.05.2023р., № ТТН-000124 від 29.05.2023р., № ТТН-000125 від 30.05.2023р., № ТТН-000126 від 30.05.2023р., № ТТН-000127 від 30.05.2023р., № ТТН-000128 від 30.05.2023р., № ТТН-000129 від 30.05.2023р., № ТТН-000120 від 30.05.2023р., № ТТН-000131 від 31.05.2023р., № ТТН-000132 від 31.05.2023р., № ТТН-000134 від 31.05.2023р., № ТТН-000135 від 31.05.2023р., № ТТН-000136 від 31.05.2023р., № ТТН-000137 від 31.05.2023р., № ТТН-000138 31.05.2023р., № ТТН-000139 від 31.05.2023р., № ТТН-000140 від 31.05.2023р., № ТТН-000077 від 22.05.2023р., № ТТН-000078 від 22.05.2023р., № ТТН-000079 від 22.05.2023р. № ТТН-000080 від 22.05.2023р., № ТТН-000081 від 22.05.2023р., № ТТН-000082 від 22.05.2023р., № ТТН-000083 від 22.05.2023р., № ТТН-000084 від 22.05.2023р., № ТТН-000085 від 23.05.2023р., № ТТН-000086 від 23.05.2023р., № ТТН-000087 від 23.05.2023р., № ТТН-000088 від 23.05.2023р., № ТТН-000089 від 23.05.2023р., № ТТН-000090 від 23.05.2023р., № ТТН-000091 від 23.05.2023р., № ТТН-000092 від 24.05.2023р., № ТТН-000093 від 24.05.2023р., № ТТН-000094 від 24.05.2023р., № ТТН-000095 від 24.05.2023р., № ТТН-000096 від 24.05.2023р., № ТТН-000097 від 24.05.2023р., № ТТН-000098 від 24.05.2023р., № ТТН-000099 від 25.05.2023р., № ТТН-000100 від 25.05.2023р., № ТТН-000101 від 25.05.2023р., № ТТН-000102 від 25.05.2023р., № ТТН-000103 від 25.05.2023р., № ТТН-000104 від 25.05.2023р., № ТТН-000105 від 25.05.2023р., № ТТН-000106 від 25.05.2023р., № ТТН-000107 від 25.05.2023р., № ТТН-000108 від 25.05.2023р., № ТТН-000109 від 25.05.2023р., № ТТН-000110 від 25.05.2023р., № ТТН-000111 від 25.05.2023р., № ТТН-000112 від 25.05.2023р., № ТТН-000113 від 25.05.2023р., № ТТН-000114 від 25.05.2023р., № ТТН-000115 від 26.05.2023р., № ТТН-000115 від 26.05.2023р., № ТТН-000116 від 25.05.2023р. (Т.3, а.с.114-191);
Акт взаємних розрахунків станом на 31.05.2023р. між ТзОВ «Речовий максимум» та ТзОВ «Дельта-С Компані» (Т.3, а.с.192-193);
платіжні інструкції від 22.05.2023р., 22.05.2023р., 22.05.2023р., 23.05.2023р., 24.05.2023р., 24.05.2023р., 25.05.2023р., 25.05.2023р., 25.05.2023р., 26.05.2023р., 26.05.2023р., 26.05.2023р., 29.05.2023р., 29.05.2023р., 29.05.2023р., 30.05.2023р., 30.05.2023р., 31.05.2023р., 31.05.2023р., 31.05.2023р., 31.05.2023р., 31.05.2023р. (Т.3, а.с.194-214).

Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи:
Акт контрольної перевірки інвентаризації цінностей на складі від 09.08.2023р. (Т.2, а.с.144-151);
інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей, що знаходяться на складі № 1 від 09.08.2023р. (Т.2, а.с.152-158);
наказ № 01-08-1 від 08.08.2023р. «Про проведення інвентаризації» (Т.2, а.с.159);
договір оренди приміщення № 2 від 01.05.2023р. між ОСОБА_1 та позивачем про оренду приміщення за адресою: м.Рівне, вул.Відінська, 10, кім.91; акт прийому-передачі нерухомого майна, додаткова угода № 1 до договору № 2 від 01.05.2023р., Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № АР-0000002 від 31.05.2023р. щодо оренди приміщення за травень 2023 року, акт взаємних розрахунків за травень 2023 року, платіжна інструкція про оплату послуг (Т.2, а.с.84-88, 89, 92);
договір оренди нежитлового приміщення від 01.05.2023р., Акт прийому-передачі об`єкта оренди від 01.05.2023р., Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № оу-0000265 між ТзОВ «Городина» та ТзОВ «Лаертія», оренда нежитлового приміщення, платіжна інструкція про оплату від 22.05.2023р. (Т.3, а.с.238-244, 245, 246-248);
договір про надання транспортно-експедиційних послуг № 17-23 від 01.05.2023р., укладений між ФОП ОСОБА_2 та ТзОВ «Городина», додаткова угода № 1 до договору про надання транспортно-експедиційних послуг №17-23 від 01.05.2023р., платіжні інструкції від 31.05.2023р. та від 02.05.2023р. (Т.2, а.с.120-122);
рішення одноосібного учасника ТзОВ «Городина» № 12/05/2023 про зміну найменування товариства на ТзОВ «Речовий максимум» (Т.2, а.с.128-129);
рішення № 1 від 06.04.2023р. про заснування, статут товариства (Т.2, а.с.130-131, 132-143);
декларація з ПДВ за травень 2023 року (Т.6, а.с.189-196);
описи документів, що надаються на документальну перевірку ч.1 та ч.2, штатні розписи (Т.2, а.с.166-167; Т.3, а.с.217-218).

Дослідивши та проаналізувавши первинні документи, на підставі яких позивач сформував податковий кредит, апеляційний суд дійшов висновку, що вони підтверджують фактичне виконання умов договорів укладених з контрагентами-постачальниками, свідчать про фактичне отримання від таких контрагентів товарно-матеріальних цінностей, відображають зміст господарських операцій. Видаткові накладні і товарно-транспортні накладні містять інформацію про найменування товару, його кількість (вагу), перевірену якість, вартість (з урахуванням ПДВ). В акті перевірки підтверджена реєстрація контрагентами позивача податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що є підставою для відображення відповідних сум ПДВ у податковій звітності. 

При цьому, ГУ ДПС у Рівненській обл. не подано належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або фіктивності його постачальників, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення саме позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Таким чином, факт реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами підтверджено первинними бухгалтерськими документами.
Первинні документи, якими позивач доводить здійснення розглядуваних господарських операцій, оформлені належним чином, містять необхідні реквізити, повністю відображають зміст господарських операцій ТзОВ «Речовий максимум» і не мають недоліків, які б свідчили про їх невідповідність вимогам до первинних документів.
Водночас, сумнівність господарських операцій позивача обґрунтовується податковим органом виключно інформацією, викладеною в інформаційних базах даних податкового органу. Разом з тим, така інформація не ґрунтується на фактах, які встановлені за результатами документальних перевірок контрагентів позивача, а лише містить припущення податкового органу про неможливість здійснення ними господарської діяльності у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженнями, відсутністю трудових ресурсів та іншого майна, які економічно необхідні для виконання поставок товарів.

Позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що господарські операції мали реальний характер. Дослідженні первинні документи містять відомості про обставини, які є предметом доказування у цій справі, відповідають вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пп.2.4 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затв. наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р.
Під час перевірки податковий орган не встановив обставин, які б свідчили про умисел позивача або його контрагента на укладення правочинів без наміру створити наслідки, які передбачені ним. Цих доказів не надано і під час судового розгляду справи, що свідчить про необґрунтованість висновків відповідача про фіктивний характер проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами.
Отже, між позивачем та його контрагентами в дійсності були виконані вищевказані господарські операції, дії останніх спрямовані на реальне настання правових наслідків, а не вчинялися лише в цілях заниження об`єкта оподаткування, несплати податків.
Тобто, внаслідок проведення таких операцій платник податків мав намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, і не прагнув отримати вигоду виключно чи переважно за рахунок неправильного формування податкового кредиту, відшкодування з державного бюджету ПДВ тощо.
Окрім цього, по операціях придбання позивачем у його контрагентів товарів не встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, наявності протиправного умислу на укладення правочинів з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а, отже, віднесення їх до категорії нікчемних та таких, що не спрямовані на настання реальних наслідків, слід вважати безпідставним.
Під час судового розгляду не виявлено фактів визнання недійсними установчих документів контрагентів, також відсутні обвинувальні вироки суду, якими були б засуджені винні особи за створення фіктивного підприємства чи видачу податкових накладних від цих підприємств, не здобуто доказів наявності протиправного умислу в самого позивача.

Покликання контролюючого органу на можливі порушення норм інших галузей законодавства у розглядуваній справі не впливають на правильність ведення податкового обліку, а тому не можуть свідчити про порушення інтересів держави у фіскальній сфері.

Додатково колегія суддів наголошує, що законодавство передбачає можливість використання податковим органом інформаційних баз контролюючих органів з метою виконання покладених на останніх функцій та завдань. Разом з тим, наявна у інформаційних базах ДПС інформація не може в розумінні процесуального закону бути доказом стосовно реальності або нереальності господарських операцій.
Водночас, будь-яка податкова інформація, наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, у тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. У первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2020р. у справі № 804/1984/16, від 03.10.2019р. у справі №П/811/3228/14. 

Сумнівність господарських операцій позивача обґрунтована податковим органом виключно інформацією, викладеною в інформаційних базах даних податкового органу не може слугувати підтвердженням нереальності господарської операції, оскільки така інформація містить лише загальну оцінку господарської діяльності контрагентів позивача та їх постачальників (покупців), без оцінки їх спільної діяльності, зокрема, щодо реальності здійснення досліджуваних господарських операцій.
Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу постачання за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Вказана правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, в постановах від 20.03.2020р. у справі № 813/5407/15, від 16.04.2020р. у справі № 810/3443/18.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затв. наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997р., товаротранспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Згідно з п.п.11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних Правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби і печаткою або штампом), передається Перевізнику.
Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку платників податку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.
Отже, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.

З урахуванням наведеного, слід зазначити, що оскільки транспортною документацією підтверджуються операції з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій.
Більш того, позивачем долучено до матеріалів справи товарно-транспорті накладні, що спростовують твердження відповідача щодо нереальності здійснення господарських операцій.

В частині доводів апелянта про непредставлення позивачем під час перевірки первинних документів колегія суддів наголошує на такому.

Згідно з вимогами п.85.2 ст.85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) (п.85.4 ст.85).
Платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови (п.85.6 ст.85).
Відповідно до вимог п.44.6 ст.44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Згідно приписів п.44.7 ст.44 ПК України у разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу. У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.
Тобто, у разі якщо до закінчення перевірки або протягом десяти робочих днів з дня отримання акту перевірки платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06.09.2022р. у справі № 640/772/21.

Як з`ясовано під час судового розгляду, 14.08.2023р. (дата вхідної реєстрації) відповідач отримав від позивача первинні документи для проведення позапланової невиїзної перевірки від позивача.
Згідно пояснень представника позивача вказані документи були своєчасно подані відповідачу 11.08.2023р., однак через закінчення робочого дня були зареєстровані останнім датою наступного робочого дня 14.08.2023р.

У постановах від 29.05.2020р. у справі № 826/27811/15, від 06.08.2019р. у справі № 160/8441/18, від 31.01.2020р. у справі № 826/15328/18, від 03.10.2023р. у справі № 420/534/20 Верховний Суд сформулював наступні висновки: надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами п.44.6 ст.44 ПК України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абз.2 і 4 п.44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Поряд з цим, у постанові від 08.09.2019р. у справі № 802/1069/13-а Верховний Суд також зауважував, що обставина щодо порушення платником податків обов`язку, встановленого п.85.2 ст.85 ПК України, надати після початку перевірки всі документи, які пов`язані з предметом перевірки, не означає, що платник не має права додатково їх надати до прийняття контролюючим органом відповідного рішення за результатами перевірки та не звільняє контролюючий орган від обов`язку врахувати при прийнятті рішення додатково надані платником документи у строк, встановлений абз.2 п.44.7 ст.44 ПК України, що прямо передбачено нормами п.44.6 ст.44 ПК України.
Також у постановах від 08.09.2019р. у справі № 802/1069/13-а, від 01.04.2020р. у справі № 640/637/19, від 04.03.2020р. у справі № 0440/5658/18 Верховний Суд висловив позицію про те, що законодавцем передбачено право платника податків надати контролюючому органу документи, які були відсутні під час перевірки. При цьому, якщо платник податків у запереченнях на акт перевірки посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, контролюючий орган до прийняття рішення за результатами такої перевірки зобов`язаний призначити та провести позапланову перевірку.
У постановах від 24.02.2020р. у справі № 440/4443/18, від 27.04.2022р. у справі № 420/13197/20 Верховний Суд виснував, що суд не може обмежити право платника податків довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Разом з тим, з огляду на визначені нормами ПК України мету й повноваження контролюючого органу під час проведення податкової перевірки, у разі якщо рішення контролюючого органу вмотивоване саме ненаданням платником податків на вимогу контролюючого органу первинних документів, адміністративний суд, виходячи з окреслених процесуальним законом меж судового доказування, повинен перевіряти і враховувати такі обставини й винятки з них при вирішенні спору.
Узагальнюючи наведені вище підходи, суд касаційної інстанції у постанові від 14.08.2024р. у справі № 560/12984/23 зазначав, що платник податків має право на подання документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, після закінчення такої перевірки. Проте реалізація такого права має здійснюватися відповідно до вимог, встановлених ПК України, і до прийняття рішення за результатами такої перевірки. Поряд з цим платник податків не позбавлений права довести у судовому процесі, що він вжив всіх залежних від нього заходів для забезпечення повної та об`єктивної перевірки, не ухилявся від її проведення, тобто, його поведінка жодним чином не була спрямована на перешкоджання контролюючому органу в здійсненні податкового контролю.

Отже, після початку перевірки, яка в розглядуваному випадку була позаплановою невиїзною, саме на позивача було покладено обов`язок надати у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, а у податкового органу їх прийняти та оцінити. Право контролюючого органу під час проведення перевірок додатково запитувати документи не означає, що за відсутності відповідного запиту вважається, що документи були надані у повному обсязі.
Ненадання у повному обсязі документів, що стосується предмету перевірки під час проведення та до її завершення, не позбавляло можливості платнику податків подати такі документи, які на думку податкового органу не було надано до перевірки, до прийняття податкових повідомлень-рішень, після їх прийняття при оскаржені в адміністративному порядку, чи до суду.
Колегія суддів зазначає, що нехтування таким своїм обов`язком з боку платника податків та не скориставшись такою можливістю під час оскарження, тоді, коли на думку платника мова йде про безпідставне неприйняття, неврахування контролюючим органом усіх необхідних документів у випадку їх надання під час перевірки, прийняття рішення за її наслідками, не дає можливості вважати за таких обставин, що платник податків у повному обсязі належним чином виконав свій обов`язок та спростував сам факт порушення.

В Акті перевірки № 7426/Ж5/17-00-07-03/45124112 від 17.08.2023р. зазначено про те, що первинних документів для перевірки платником податків не надано, про що складені відповідні акти.
Разом з тим, копію наказів № 1062-п від 29.06.2023р. та № 1115-п від 07.07.2023р., прийнятих ГУ ДПС у Рівненській обл., та письмове повідомлення № 265/Ж4/17-00-07-03 від 07.07.2023р., лист про надання документів № 5057/Ж12/17-00-07-03-07 від 07.07.2023р. та щодо проведення інвентаризації та огляду приміщення № 5052/Ж12/17-00-07-03 від 07.07.2023р. щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки направлено засобами електронного зав`язку в електронній формі на електронний кабінет платника.
Також копії таких документів скеровано 07.07.2023р. на податкову адресу ТзОВ «Речовий максимум»; вказане відправлення повернуто до ГУ ДПС у Рівненській обл. 09.08.2023р. за закінченням терміну зберігання.
Копію наказу № 1115-п від 07.07.2023р., повідомлення № 275/Ж4/17-00-07-03 від 13.07.2023р., лист про надання документів № 5185/Ж12/17-00-07-03 від 13.07.2023р. та щодо проведення інвентаризації та огляду приміщення № 5184/Ж12/17-00-07-03 від 13.07.2023р. надіслано 13.07.2023р. на податкову адресу ТзОВ «Речовий максимум»; вказане відправлення повернуто до ГУ ДПС у Рівненській обл. 01.08.2023р. за закінченням терміну зберігання (Т.4, а.с.161-174, 176-196).
Крім того, копію наказу № 1062-п від 29.06.2023р., із змінами і доповненнями відповідно до наказів № 1115-п від 07.07.2023р. та № 1151-п від 13.07.2023р., повідомлення № 275/Ж4/17-00-07-03 від 13.07.2023р. про проведення перевірки вручено 11.08.2023р. представнику позивача – адвокату Скроботу І.О. (Т.4, а.с.174-175).
В подальшому позивач направив на адресу податкового органу витребовувані документи для перевірки згідно описів вкладення (Т.2, а.с.166-167; Т.3, а.с.217-218).
Разом з тим, листом від 15.08.2023р. податковий орган повідомив позивача про те, що документи не можуть бути враховані при формуванні висновків перевірки, так як отримані після проведення перевірки (на час апеляційного розгляду вказані документи продовжують перебувати у відповідача) (Т.6, а.с.183-185).
Копії вказаних документів долучені до матеріалів розглядуваної справи.

Отже, в розглядуваному випадку платник податків представив податковому органу до моменту прийняття рішень за результатами проведеної перевірки необхідний пакет документів, які стосуються розглядуваних господарських операцій в рамках предмета перевірки.
Водночас, відповідач не прийняв до уваги вказані документи і не врахував останні під час винесення спірних податкових повідомлень-рішень, чим фактично ухилився від перевірки останніх.

Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно з вимогами ст.18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа на переказ. Порядок застосування електронного підпису, у тому числі електронного цифрового підпису, для засвідчення електронного документа на переказ установлюється нормативно-правовими актами Національного банку України. Відповідальність за достовірність інформації, що міститься в реквізитах електронного документа, несе особа, яка наклала на цей документ електронний цифровий підпис. В іншому разі відповідальність несе банк або інша установа - учасник платіжної системи. Електронний документ на переказ, що не засвідчений електронним підписом, не приймається до виконання. Учасник платіжної системи має передбачити під час приймання електронних документів на переказ: процедуру перевірки електронного підпису; процедуру перевірки цілісності, достовірності та авторства електронного документа на переказ.

Як встановлено під час судового розгляду, відповідач ставить під сумнів дійсність/реальність представлених позивачем платіжних доручень.
Разом з тим, податковим органом не надано докази, які свідчать про те, що кошти (суми), які вказані в платіжних дорученнях не надходили до контрагентів та не списувалися з рахунку позивача на рахунки контрагентів.
Наявні в матеріалах справи платіжні доручення містять всі необхідні реквізити електронного розрахункового документа: дату і номер; назву, код платника та номер його рахунку; код банку платника; назву, код одержувача та номер його рахунку; код банку одержувача; суми цифрами; призначення платежу, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Під час судового розгляду позивач надав платіжні інструкції, отримані за допомогою системи «Клієнт-Банк», якими підтверджується факт перерахування коштів на рахунки контрагентів ТзОВ «Дельта-С Компані» та ТзОВ «Гуру Пром» в якості оплати за придбані товари.
Згідно довідки Рівненської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» від 07.09.2023р. позивач ТзОВ «Речовий максимум» зареєстрований в системі «Клієнт-Банк» (Т.6, зворот а.с.243).

Інструкцією про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затв. постановою Правління Національного банку України № 163 від 29.07.2022р., передбачено, що ініціатор має право оформити платіжну інструкцію в електронній або паперовій формі.
Форма, порядок надання платіжної інструкції, засоби дистанційної комунікації для ініціювання платіжних операцій визначаються умовами договору між користувачем і надавачем платіжної послуги (п.9 цієї Інструкції).
Відповідно до п.37 вказаної Інструкції платіжна інструкція, оформлена платником в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити: 1) дату складання і номер; 2) унікальний ідентифікатор платника або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові за наявності), код платника та номер його рахунку; 3) найменування надавача платіжних послуг платника;4) суму цифрами та словами; 5) призначення платежу; 6) підпис (и) платника; 7) унікальний ідентифікатор отримувача або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; 8) найменування надавача платіжних послуг отримувача.
Платник заповнює обов`язкові реквізити платіжної інструкції, оформленої у паперовій формі, від руки/із застосуванням технічних засобів або надавач платіжних послуг платника за згодою платника заповнює платіжну інструкцію із застосуванням технічних засобів.
Правильність заповнення реквізитів платіжної інструкції надавачем платіжних послуг платника із застосуванням технічних засобів платник засвідчує власноручним/електронним підписом.
Надавач платіжних послуг платника та платник у разі ініціювання платником платіжної операції із застосуванням засобів дистанційної комунікації мають право у відповідному договорі встановити перелік реквізитів платіжної інструкції, які надавач платіжних послуг платника за наявності технічної можливості заповнює автоматично на підставі інформації, отриманої в процесі ідентифікації платника.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Статтею 8 цього Закону визначено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Під час судового розгляду досліджено надані позивачем (наявні в матеріалах справи) роздруковані з системи «Клієнт-Банк» платіжні інструкції щодо перерахування грошових коштів та встановлено, що такі платіжні інструкції містять усі необхідні реквізити. Крім того, в платіжних інструкціях зазначено, що «документ підписано електронним підписом», вказано ПІБ підписувача та номер сертифікату. Також на платіжних інструкціях у графі «підпис надавача платіжних послуг» наявний відбиток штампу банківської установи з зазначенням, що такий «сформовано засобами Системи дистанційного обслуговування».
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем підтверджено факт проведеної оплати за поставлений товар на рахунки вказаних контрагентів.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.12.2024р. у справі № 420/34504/23.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 21.07.2021р. у справі № 320/5697/20 також дійшов висновку, що оскільки чинним законодавством визначено, що електронний документ при наявності всіх необхідних реквізитів, підтверджує здійснення операцій на підставі такого документу, підтвердження відповідності електронної форми платіжного доручення оригіналу, який розміщений в системі «Клієнт-Банк», не потребує його скріплення печаткою та підписом банку.

Також позивачем надавались акти взаємних розрахунків із контрагентами, в яких містяться відомості щодо дат здійснення позивачем оплати товару, а також якими підтверджується відсутність заборгованості позивача перед контрагентами (Т.2, а.с.160).

Щодо відомостей інвентаризації товарно-матеріальних цінностей судом встановлено, що позивачем на підставі наказу про проведення інвентаризації № 01-08-І від 08.08.2023р. здійснено інвентаризацію ТМЦ за адресою складських приміщень: м.Львів, вул.Персенківка, 19, за наслідком якої складені інвентаризаційний опис, Акт контрольної перевірки інвентаризаційних цінностей станом на 09.08.2023р., які були скеровані на адресу ГУ ДПС у Рівненській обл. (Т.2, а.с.144-151, 152-158, 159).

На момент здійснення спірних поставок ТзОВ «Речовий максимум» та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники ПДВ, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.

Згідно з ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Інформації щодо наявності вироків, винесених судом за результатами кримінальних проваджень, які набрали законної сили, податковим органом в Акті перевірки не вказано.
Водночас, наявність кримінального провадження не є безумовними та допустимими доказами відсутності реального здійснення господарської операції про що викладена Верховним Судом правова позиція у постанові від 06.08.2019р. по справі № 520/8681/18.
Сам факт наявності кримінального провадження не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, здійснених між платником та його контрагентом. Більш того, за відсутності доказів щодо непричетності засновників до здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства та дослідження їх судом, не є достатнім лише посилання відповідача на наявність розслідування та/або відкритого кримінального провадження, оскільки вказане не містить встановлених обставин, які б доводили невиконання контрагентом своїх договірних зобов`язань саме за господарськими відносинами з позивачем або обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.
Окрім того, під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Згідно листа Бюро економічної безпеки України № 11/6/4.6/23650-24 від 28.09.2024р. детективами головного підрозділу Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42023180000000064 щодо ряду суб`єктів господарської діяльності за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.5 ст.191, ч.2 ст.364 КК України. У кримінальному провадженні службові особи ТзОВ «Речовий максимум» перебувають у статусі свідків, повідомлення про підозру в межах розслідування кримінального провадження останнім не вручались. На теперішній час судовими експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз проводиться судова-економічна експертиза для вирішення питань, чи підтверджуються висновки, викладені в акті перевірки щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету (Т.7, а.с.174 і на звороті).
Отже, доказів порушення посадовими особами позивача податкового законодавства відповідачем не надано, а наявність кримінального провадження не є фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків господарських операцій.

Також досліджений відеозапис проведення огляду нежитлових приміщень за адресою: м.Львів вул.Персенківка, 19 не може свідчити про безтоварність операцій, так як судом надано дозвіл на огляд приміщення під літ.« 3-3», а фактично проведено під літ. «н-3» у вересні 2023 року, про що зазначав представник позивача при проведенні огляду (Т.6, а.с.223-224).

До матеріалів справи долучені копії матеріалів кримінального провадження № 42023180000000064, яке стосується службових осіб ГУ ДПС у Рівненській обл., які зловживаючи службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди, всупереч інтересам служби, сприяють окремим суб`єктам господарювання у незаконному відшкодуванні ПДВ, спричинило інтересам держави тяжкі наслідки (Т.6, а.с.217-250).
Серед долучених документів є наявною вилучена інформація про рух коштів по банківському рахунку позивача за період з 01.05.2023р. по 11.09.2023р.
На підставі вказаної інформації про рух коштів податковий орган дійшов до висновку про відсутність фактичної сплати коштів ТзОВ «Речовий максимум» постачальникам ТзОВ «Дельта-С Компані» та ТзОВ «Гуру Пром» на загальну суму 24464985 грн., що є необхідною умовою для здійснення бюджетного відшкодування.
Водночас, такий висновок колегія суддів вважає безпідставним, оскільки з представлених документів неможливо встановити вилучення слідчим повної чи вибіркової інформації про рух коштів по рахунку ТзОВ «Речовий максимум» (відповідного застереження протокол слідчої дії не містить).
Також письмовий дозвіл слідчого на розголошення окремих відомостей досудового розслідування, які містяться в матеріалах кримінального провадження № 42023180000000064, наданий 19.02.2024р. під час судового розгляду, тобто, після винесення спірних податкових повідомлень-рішень.
Така зміна кваліфікації підстави прийняття рішення, як акту індивідуальної дії, суб`єктом владних повноважень в судових процедурах, є неприйнятною з огляду на принцип правової визначеності, який притаманний як судовим рішенням, так і рішенням суб`єктів владних повноважень. В іншому випадку це вже будуть інші правопорушення за інших підстав; запровадження позиції зміни підстав прийняття рішень, після їх прийняття, як способу реалізації владних управлінських функцій, призведе до свавілля суб`єктів владних повноважень.

Стосовно перевірки та надання належної оцінки повідомленим контролюючим органом фактичним обставинам, які встановлені в процедурах кримінального провадження і ставлять під сумнів реальний характер господарських операцій, колегія суддів зазначає, що проведені слідчі дії стосовно групи підприємств не дають можливості на підставі долучених до матеріалів справи копій документів зробити чіткі та однозначні висновки.
У свою чергу, обставини вилучення інформації про рух коштів та проведення огляду складських приміщень враховані судом апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки.

Податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження, що позивач як платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з вказаним підприємством було одержання позивачем податкової вигоди, у зв`язку з чим, суд не приймає до уваги посилання відповідача щодо наявності кримінальних проваджень відносно контрагентів позивача.
Чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх.
Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме - платника не наділено повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому він не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.
За умови невстановлення контролюючим органом у визначеному законодавством порядку наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
Отже, навіть у випадку встановлення порушень певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності, зазначене не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки в їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Також контролюючим органом в Акті перевірки не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій.

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно з п.201.7 ст.201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (п.201.10 ст.201 ПК України).
У відповідності до п.201.7 ст.201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Враховуючи наведене, позивачем виконано усі умови, необхідні для отримання бюджетного відшкодування.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності.
Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
Також податковим органом не подано доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальника, як-от: пояснень посадової особи щодо її непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваного суб`єкта господарювання, судових рішень, вироків, не наведено доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Колегія суддів зазначає, що ПК України не ставить в залежність право віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Формування податкового кредиту є правом окремо взятого платника податків і не залежить від розрахунків з бюджетом інших осіб, їх звітності та податкової дисципліни. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету або встановлено порушення податкового законодавства з боку контрагента, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Також ТзОВ «Речовий максимум» не може нести відповідальність за дії контрагентів, які на думку податкового органу, є «сумнівними» чи «фіктивними» суб`єктами господарювання.

          При винесенні постанови по справі колегія суддів враховує рішення Європейського суду з прав людини від 22.01.2009р. у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03), в якому зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.
У вищевказаному рішенні наголошується й на тому, що платник податків не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також пеню.
Також у рішеннях у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», Європейський суд з прав людини звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням ст.77 КАС України.

Оцінюючи дані факти, судом першої інстанції правомірно надано перевагу письмовим доказам (первинним документам) та письмовим поясненням представників сторін, а також підставно враховано, що про реальність господарських операцій позивача з контрагентами свідчить той факт, що товари/послуги, які отримані від зазначених контрагентів, були реально обліковані підприємством та використані у власній господарській діяльності.

          При вирішенні заявлених вимог колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у постановах від 16.01.2018р. у справі № 820/4648/13-а, від 16.01.2018р. у справі № 826/1398/14, від 06.02.2018р. у справі № 804/4940/14, від 17.11.2020р. у справі № 813/2761/17, від 21.01.2021р. у справі № 820/4411/16, від 09.03.2021р. у справі № 826/7270/18, від 11.08.2021р. у справі № 640/6143/19, від 29.03.2019р. у справі № 808/3412/16, від 14.04.2021р. у справі № 804/16463/15, від 14.08.2018р. у справі № 815/3479/17, від 31.07.2018р. у справі № 817/1339/17, від 31.07.2018р. у справі № 808/1507/16, від 06.06.2018р. у справі № 822/1866/15, від 08.11.2018р. у справі № 826/15028/17, від 17.04.2018р. у справі № 808/2459/17, від 12.04.2018р. у справі № 826/1571/16, від 16.05.2018р. у справі № 2а-0870/12052/11, від 06.02.2018 у справі № 816/166/15-а, від 14.04.2021р. у справі № 804/16463/15, від 17.04.2018р. у справі № 815/2578/16, від 13.11.2018р. у справі № 805/528/17-а, від 23.10.2018р. у справі № 804/16486/15, від 29.04.2021р. у справі № 810/4753/15, від 27.02.2020р. у справі № 440/1503/19, від 10.12.2019р. у справі № П/811/1512/14, від 03.11.2021р. у справі № 1.380.2019.001114, від 04.06.2019р. у справі № 818/2186/14, від 16.12.2019р. у справі № 200/12345/18-а, від 12.04.2018р. у справі № 808/2519/16, від 07.07.2020р. у справі № 806/1071/17, від 10.06.2019р. у справі № 808/3611/16, а також постанові Великої Палати від 07.07.2022р. у справі № 160/3364/19, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими під час вирішення наведеного спору.

Таким чином, висновки, викладені в Акті перевірки, не підтверджуються матеріалами справи, тому прийняті податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Інші висновки рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає підставними і обґрунтованими, оскільки такі відповідають вимогам податкового законодавства, діючого на момент виникнення спірних відносин.
Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконливого висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.
При цьому висновок суду про протиправність рішень податкового органу зроблено з дотриманням вимог КАС України, оскільки він, вживши заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, всебічно, повно та об`єктивно оцінив наявні у справі докази і постановив законне й обґрунтоване рішення.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ДПС у Рівненській обл.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській обл., утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.11.2024р. в адміністративній справі № 380/26019/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління ДПС у Рівненській обл., утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	

Дата складання повного судового рішення: 04.04.2025р.