ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 р. 	Справа № 440/10786/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Р.І. Молодецький, м. Полтава, повний текст складено 08.01.25  по справі № 440/10786/24
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Військової частини НОМЕР_1                        
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту – ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), у якому просив суд:
  - визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 28.07.2021 включно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 3995,76 грн в місяць у загальній сумі 163439,32 грн за період з 01.03.2018 по 28.07.2021 включно із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 01.03.2018 по 28.07.2021 відповідачем протиправно не нарахована та не виплачена ОСОБА_1 індексація – різниця грошового забезпечення, що розраховується як різниця між сумою індексації та розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі – Порядок № 1078).
Стверджував, що різниця між грошовим забезпеченням позивача у лютому та березні 2018 року не перевищила розмір можливої індексації у місяці підвищення посадових окладів 4463,15 грн, а тому позивач має право на отримання індексації-різниці у розмірі 3995,76 грн на місяць за період з 01.03.2018 по день звільнення зі служби. При цьому зауважив, що у даному випадку відповідач не наділений дискреційними повноваженнями щодо визначення іншого розміру належної позивачу індексації-різниці.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 у справі № 440/10786/24 позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 28.07.2021 року включно із застосуванням щомісячної індексації різниці відповідно до абзаців 4. 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 28.07.2021 року із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з урахуванням проведених виплат та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
В решті позовних вимог відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 по справі № 440/10786/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що у спірних правовідносинах відповідач не наділений дискреційними повноваженнями щодо обрахунку належної позивачу індексації – різниці, а отже, встановивши протиправність дій суб`єкта владних повноважень, суд мав задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати позивачу індексацію грошового забезпечення у конкретно визначеній сумі. Разом з тим, суд не врахував, що обраний ним спосіб захисту порушених прав позивача не відновлює їх у належний спосіб, оскільки відповідач на власний розсуд може нараховувати належні позивачу доплати, що знов призведе до порушення прав ОСОБА_1 .
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом – КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю – доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службу за контрактом та 28.07.2021 звільнений зі служби у зв`язку із закінченням строку контракту.
28.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив виплатити індексацію грошового забезпечення в розмірі 4463,15 грн щомісячно за період з 01.03.2018 до моменту виключення із списків.
Згідно з трекінгом Укрпошти дану заяву отримано Військовою частиною НОМЕР_1 31.05.2024, однак будь яких дій щодо виплати індексації грошового забезпечення відповідачем не здійснено.
Не погодившись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 28.07.2021 включно із застосуванням щомісячної індексації - різниці відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання відповідно до вимог абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 за період з 01.03.2018 по 28.07.2021 "індексації-різниці" грошового забезпечення, оскільки місячний грошовий дохід позивача у зв`язку з підняттям з 01.03.2018 посадових окладів збільшився на 474,51 грн, що не перевищило розмір можливої індексації (4 463,15 грн),  яка припадала на березень 2018 року (місяць підвищення посадових окладів). А відтак, у березні 2018 року "індексація-різниця" грошового забезпечення позивача повинна була розрахована як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4463,15 грн - 474,51 грн = 3988,64 грн, чого здійснено не було, що свідчить про порушення відповідачем прав позивача на отримання грошового забезпечення у належному розмірі.
Обираючи належний спосіб захисту, суд першої інстанції зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 28.07.2021 із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з урахуванням проведених виплат та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 виплатити індексацію за період з 01.03.2018 по 28.07.2021 у розмірі 163439,32 грн, суд вважав, що правову оцінку виплати конкретного розміру індексації можливо буде надати лише після її нарахування відповідачем.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (рішення підлягає перегляду в частині відмови у задоволенні позовних вимог), колегія суддів зазначає таке.
Так, позивач, звертаючись до суду апеляційної інстанції, стверджує, що має право на отримання індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.07.2021 у розмірі 163439,32 грн, яка має бути виплачена відповідачем на виконання рішення суду.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі - Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону № 2011-XII).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України “Про індексацію грошових доходів населення” №1282-ХІІ (далі - Закон № 1282-ХІІ).
У статті 1 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 4 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
З метою реалізації Закону № 1282-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, який, відповідно до пункту 1 визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
За визначенням, наведеним у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №120/6277/22, Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, “поточної” та “індексації-різниці”. Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.
У разі виникнення спору щодо індексації грошових доходів, коло обставин, які є істотними для справи; факти, що підлягають встановленню; характер спірних правовідносин; матеріальний закон, який їх регулює, - залежать від виду індексації, з приводу якої існує спір.
Щодо поточної індексації, то право працівника на її отримання виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01.01.2016 встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078), що було вище зазначено судом апеляційної інстанції.
Водночас щодо “фіксованої” суми індексації, то Верховний Суд зазначає, що Закон № 1282-XII і Порядок № 1078 такого поняття не містять.
Цей термін фігурував у Додатку 4 до Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.2012 № 526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.
Проте, постановою Уряду від 09.12.2015 № 1013 цей Додаток викладено у новій редакції і з 01.12.2015 у цьому Додатку, як і в цілому Порядку № 1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.
З 01.12.2015 в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувались з 01.12.2015, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не) нараховується, а саме: сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу (абзац 3); сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувались з 15.03.2018 передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не) нараховується, а саме: сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3); сума індексації у місяці підвищення грошових доходів нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Згідно з абзацом 6 пункту 5 Порядку № 1078 до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
Отже, якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів, посадових окладів, грошового доходу) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до чергового підвищення тарифних ставок (окладів, посадових окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата суми індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Беручи до уваги, що 01.03.2018 набрала чинності Постанова № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу ОСОБА_1 , за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Указані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 у справі № 420/11424/21, від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21, від 11.05.2023 у справі № 260/6386/21 із подібними правовідносинами, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України підлягає врахуванню під час апеляційного перегляду справи.
Відповідно до положень частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14, преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що факт протиправності дій Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і невиплати індексації - різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 28.07.2021 включно із застосуванням щомісячної індексації різниці (3988,64 грн) відповідно до абзаців 4. 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, встановлено у цій справі рішенням суду першої інстанції у частині, що набрала законної сили (07.02.2025), а відтак, така обставина відповідно до частини 4 статті 78 КАС України не підлягає доказуванню.
Колегія суддів враховує, що оскільки рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 28.07.2021 включно із застосуванням щомісячної індексації різниці відповідно до абзаців 4. 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, розмір якої судом визначено на рівні 3988,64 грн щомісяця, ані позивачем, ані відповідачем не оскаржується, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції у вказаній частині набрало законної сили, не є спірним набуття позивачем права на отримання індексації – різниці у період з 01.03.2018 по 28.07.2021 в щомісячному розмірі 3988,64 грн.
Предметом апеляційного розгляду є лише обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушених прав позивача, оскільки на переконання ОСОБА_1 суд першої інстанції мав визначити конкретну суму заборгованості з виплати індексації - різниці позивачу та зобов`язати відповідача провести відповідні нарахування.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема у постановах від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 та від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, зазначала, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
На тлі цього Суд зауважив, що у позовній заяві ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення у конкретних, розрахованих ним, сумах.
Враховуючи характер спірних правовідносин, Суд вважав, що такий спонукаючий спосіб захисту є належним та ефективним, адже здатний забезпечити реальне поновлення прав особи у випадку задоволення позову.
З огляду на приписи частини 5 статті 242 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне застосувати вищевикладені висновки до спірних правовідносин.
Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Згідно з Рішенням ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
Враховуючи, що з 01.03.2018 після набрання чинності Постановою № 704, ВЧ НОМЕР_1 була зобов`язана виплачувати, зокрема, позивачу індексацію – різниці грошового забезпечення у розмірі 3988,64 грн щомісяця, існує лише один вид правомірної поведінки відповідного органу – виплатити індексацію - різниці у належному розмірі. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.
Колегія суддів зазначає, що сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).
Оскільки місячний грошовий дохід позивача у зв`язку з підняттям з 01.03.2018 посадових окладів збільшився на 474,51 грн, що не перевищило розмір можливої індексації (4463,15 грн),  яка припадала на березень 2018 року (місяць підвищення посадових окладів),  щомісячний розмір індексації - різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 дорівнює 3988,64 грн.
Однак, з розрахункових відомостей про виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1  вбачається, що у період з березня 2018 року по липень 2021 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась відповідачем індексація – різниці, що мало наслідком утворення заборгованості по виплаті індексації - різниці за період з 01.03.2018 по 28.07.2021 перед позивачем у розмірі 163148,36 грн (3988,64 грн х 40 місяців за період з 01.03.2018 по 30.06.2021 включно + 3602,76 грн за 28 днів липня 2021 року).
У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що належним способом захисту у спірних відносинах є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію - різниці грошового забезпечення, виходячи з її щомісячного розміру 3988,64 грн за період з 01.03.2018 по 28.07.2021 включно у сумі 163148,36 грн, а не у розмірі 163439,32 грн, як помилково заявлено позивачем до стягнення.
Отже, в частині стягнення з відповідача суми індексації – різниці в сумі 290,72 грн слід відмовити. 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з частиною 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, що суд першої інстанції внаслідок неповного дослідження обставин у справі та неправильного застосування норм матеріального права не визначив загальний розмір  індексації – різниці, яку слід нарахувати та виплатити позивачу у щомісячному розмірі 3988,64 грн за період з 01.03.2018 по 28.07.2021 включно, колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 по справі № 440/10786/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 виплатити індексацію-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.07.2021 у розмірі 163439,32 грн підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.
З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. 139, ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст.241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 по справі № 440/10786/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 виплатити індексацію-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.07.2021 у розмірі 163439,32 грн  - скасувати. 
Прийняти в цій частині постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ІНН: НОМЕР_2 ) щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення, виходячи з її щомісячного розміру 3988,64 грн за період з 01.03.2018 по 28.07.2021 у сумі 163148,36 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	Я.М. Макаренко    С.П. Жигилій