Ухвала
 
29 квітня 2025 року
м. Київ
 
справа № 213/3133/24
провадження № 61-5495ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду                      м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я у зв`язку із виконанням трудових обов`язків,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь 460 000,00 грн моральної шкоди, без утримання всіх податків та обов`язкових платежів.
 
Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням від 14 жовтня 2024 року позов задовольнив частково. Стягнув з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 300 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої втратою працездатності внаслідок професійного захворювання без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Дніпровський апеляційний суд постановою від 03 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» залишив без задоволення. Рішення Інгулецького районного суду                      м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , змінив, збільшив цей розмір з 300 000,00 грн до 390 000,00 грн. Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня                     2024 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави, змінив, збільшив цей розмірі з 3 000,00 грн до 3 900,00 грн. В іншій частині рішення суду залишив без змін. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
28 квітня 2025 року Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» через підсистему «Електронний суд» надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Інгулецького районного суду                      м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 120 000,00 грн.
 
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028,00 грн.
 
Ціна позову у цій справі становить 460 000,00 грн, що станом на 01 січня            2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).
 
Представник заявника у касаційній скарзі посилається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та зазначає, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки стягнута сума відшкодування моральної шкоди є явно завищеною та не відповідає ані вимогам розумності і справедливості, ані усталеній судовій практиці національних судів та ЄСПЛ в подібних (тотожних) справах. Як свідчить аналіз судової практики у цій категорії справ, вона є неоднозначною та суперечливою, різні суди по різному вирішують питання оподаткування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я. Одні суди застосовують податкове законодавство, чинне на час виникнення стійкої втрати працездатності, другі - на час набрання законної сили рішенням суду про стягнення моральної шкоди, треті - на час здійснення виплати відшкодування моральної шкоди. Також по різному вирішується питання, чи є взагалі цей дохід об`єктом оподаткування.
 
Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
 
Однак, в чому саме полягає фундаментальне значення справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин, представником заявника не обґрунтовано.
 
Наведені представником заявника обставини не дають підстав вважати, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки він на обґрунтування своїх доводів не навів переконливих та обґрунтованих аргументів, які підтверджували б те, що касаційна скарга має бути розглянута Верховним Судом на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Також, представник заявника посилається на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», оскільки з цієї категорії справ вбачається, що їх учасниками, здебільшого, з боку позивачів є працівники, які зазнали ушкодження здоров`я, а з боку відповідачів - промислові підприємства з важкими та небезпечними умовами праці. На підприємствах вугільної, металургійної, збагачувальної, хімічної промисловості працюють багатотисячні колективи працівників, які зазнають впливу шкідливих факторів виробництва та внаслідок цього втрачають здоров`я. Тільки по видобувній галузі кількість справ про відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я становить більше 1000 на рік на суму більше 500 млн. грн. Таким чином, одні працівники, яким суд присудив суму відшкодування меншу та з утриманням податку, будуть поставлені в нерівне правове становище з іншими працівниками, яким суд присудив більшу суму відшкодування та без утримання податків, оскільки останні отримують значно більшу суму. Даний факт не сприяє правовій визначеності, а, відповідно, шкодить авторитету судової влади. Висновки про виплату даного виду доходу платникам без утримання податків суперечить також позиції Державної податкової служби України, яка в своїх численних роз`ясненнях зазначає протилежне. Таким чином, суспільство зацікавлене в однозначному підході з боку судової гілки влади до вирішення даного питання, що становить неабиякий суспільний інтерес. Виняткове значення для заявника полягає в тому, що її вирішення сприятиме єдиному підходу в питаннях оподаткування при виплаті відшкодування моральної шкоди. У разі невиконання рішення суду заборгованість може бути стягнута в примусовому порядку, а до посадових осіб застосована кримінальна відповідальність за невиконання рішення суду за статтею 382 КК України. Отже заявник аби уникнути негативних наслідків, повинен здійснити нарахування та виплату ПДФО та військового збору за власний рахунок, що для отримувача доходу є додатковим благом, проте додаткове податкове навантаження на відповідача фактично є додатковою формою майнової відповідальності, що суперечить закріпленому в статті 61 Конституції України принципу: ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення
 
Вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси широкого кола фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України, тощо.
 
Проте касаційна скарга не містить належного обґрунтування, яке б свідчило про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи і вказувало б на те, що предмет спору у цій справі стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства.
 
Стосовно посилання на виняткове значення для заявника цієї справи, то слід зазначити, що оцінка судом «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.
 
Аналіз наведених у скарзі доводів не дає підстав для висновку про те, що вказана справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки незгода з оскаржуваними судовими рішеннями не свідчить про винятковість справи для заявника, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для останнього внаслідок прийняття такого судового рішення.
 
Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржувані судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я у зв`язку із виконанням трудових обов`язків.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                     А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                            Є. В. Коротенко
            
                                                                                                                      М. Ю. Тітов