ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року	Львів	Справа № 161/2078/25 пров. № А/857/8575/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:           Скрутень Х.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2025 року (суддя – Смокович М.В., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м. Луцьк, дата складання повного рішення – 20.02.2025), 
в адміністративній справі №161/2078/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
про скасування постанови і закриття провадження у справі,

                                                             встановив:

У січні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: 1) скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 20 січня 2025 року №44 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП; 2) закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення у його діях; 3) стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, які складаються з 605,60 гривень судового збору. 
Відповідач позовних вимог не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на позов, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.02.2025 позовну заяву залишено без задоволення, постанову Т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 № 44 від 20.01.2025 року залишено без змін. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильністю, неповнотою дослідження доказів і встановлення обставин у справі та застосування норм права, внаслідок чого вищевказане рішення повинно бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на помилковість висновку суду першої інстанції, що «...оскільки ОСОБА_1 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , то з його боку має місце порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Поза увагою суду першої інстанції залишилися приписи ст. 38 КУпАП, згідно з ч. 7 цієї норми адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 2101 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Зазначає скаржник, що відповідачем накладено адміністративного стягнення вже після спливу строку, встановленого ч. 7 ст. 38 КУпАП. Отже, суд першої інстанції не звернув належної уваги на фактичні обставини справи, зробив помилкові висновки щодо правомірного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, неправильно застосував норми права, які підлягали застосування. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду та ухвалити нове рішення і закрити провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. 

У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, жодних заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи не подавали, хоча належним чином усі були повідомленні про дату, час та місце розгляду справи. 
Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників). 
Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково. 

Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 №44 від 20.01.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн (а.с. 12, 30). 
Із вказаної постанови слідує, що 13.01.2025 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 було встановлено, що ОСОБА_1 не прибув по повістці № 268909, що зобов`язувала його з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 14.10.2024 року. Своїми діями порушив вимоги ч 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.п. 2 п. 1 Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що затверджений Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року. 
Не погоджуючись і вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції вважав, що оскаржувана постанова була винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справи про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП, матеріали справи не містять, а судом таких обставин не встановлено, докази порушення процедури винесення оскаржуваної постанови про накладання адміністративного стягнення відсутні, адміністративне стягнення застосовано у відповідності до вимог закону, у межах санкцій статті, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а відтак, з огляду на встановлені вище фактичні обставини, суд прийшов до висновку, що оскаржувана постанова є правомірною, прийнятою у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, і не підлягає скасуванню. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та рішенню суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду враховує наступне. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією та законами України. 
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є питання щодо протиправності постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 №44 від 20.01.2025 про притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП. 
Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП). 
За приписами частині 1 та 2 ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Згідно із частинами 2, 3, 4 ст. 256 КУпАП, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі. 
Як передбачено приписами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно ст.251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. 
Згідно ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
Апеляційний суд також враховує, що статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до частин 1-3 статті 1 якого Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. 
Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Згідно з ч.8 ст.15 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» призовники, яким надійшла повістка відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки на прибуття до призовної дільниці для проходження призовної комісії, зобов`язані прибути в пункт і у строк, зазначені в повістці. 
За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. 
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». 
Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. 
Згідно п. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» в Україні оголошено загальну мобілізацію. 
У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався указами Президента України, який діє на час розгляду справи. 
Відповідно до абзаців 1 - 3  ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. 
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом. 
Статтею 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Згідно частини 3 цієї статті - вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Статтею 235 КУпАП визначено, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. 
Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 року за № 36/41381 (далі - Інструкція). 
Згідно п.3 Розділу ІІ Інструкції, у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. 
Відповідно до п.6 Розділу ІІ Інструкції, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол. 
У розглядуваній справі встановлено, що 13 січня 2025 року помічником начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 з правової роботи складено протокол №44 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП відносно ОСОБА_1 , у якому вказано, що ОСОБА_1 не прибув по повістці №268901, якою його було викликано до ІНФОРМАЦІЯ_2 для звірки персональних даних на 14 жовтня 2024 року. У вказаний день ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, жодних документів, підтверджуючих поважність причин неявки, не надав, чим порушив вимоги ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст.210 КУпАП» (а.с.10). 
20 січня 2025 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , постановою №44 установив, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, що передбачене ч.3 ст.210 КУпАП». На позивача цією постановою накладено штраф у сумі 17000 гривень. 
Однак, вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції не взяв до уваги, що постанова №44 за справою про адміністративне правопорушення від 20.01.2025, винесена ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 без врахування вимог ч.7 ст.38 , та п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, що є грубим процесуальним порушенням, а тому підлягає скасуванню. 
Так, відповідно до ч.7 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. 
Тобто, за приписами наведеної вище правової норми початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день виявлення адміністративного правопорушення. Вказана стаття не передбачає інших умов відліку цього строку, крім як для триваючих правопорушень. 
Згідно наведеного вище протоколу №44 про адміністративне правопорушення та оскаржуваної постанови №44  від 20.01.2025 судом встановлено, що порушення ОСОБА_1 як військовозобов`язаним правил військового обліку в особливий період вчинено у зв`язку із неприбуттям позивачем за викликом по повістці №268901 до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 11 год 00 хв 14 жовтня 2024 року для звірки персональних даних. 
Отже, апеляційний суд зазначає, що виявлення вказаного правопорушення відповідачем відбулось саме 14 жовтня 2024 року, оскільки в цей день було з`ясовано, що позивач по повісті за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 11:00 год. 14 жовтня 2024 року не з`явився. 
Однак спірну постанову №44 за справою про адміністративне правопорушення винесено 20 січня 2025 року, тобто після закінчення 3-х місячного строку, встановленого ч.7 ст.38 КУпАП. 
При цьому, являються помилковими твердження відповідача про те, що вказане вище порушення було виявлено 13 січня 2025 року, оскільки 13 січня 2025 року - це день складення протоколу №44 про адміністративне правопорушення відносно позивача, а не день виявлення порушення. 
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
Враховуючи, що адміністративне стягнення на особу за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 КУпАП, може бути накладено не пізніше трьох місяців з дня його виявлення, суд констатує, що застосування адміністративного стягнення до позивача застосовано 20.01.2025 поза межами строку, встановленого ч.7 ст.38 КУпАП. 
Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що оскаржувана постанова відповідача є правомірною і винесена з дотриманням законодавства, оскільки згідно матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 порушення вчинено і виявлено 14 жовтня 2024 року – неприбуття по повістці №268901 до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 14 жовтня 2024 року, однак оскаржуваною постановою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності лише 20 січня 2025 року, тобто поза межами строку, встановленого ч. 7 ст. 38 КУпАП, що є підставою для закриття провадження в справі, на виконання вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача у наведеній частині знайшли своє підтвердження, тому її належить задоволити частково. 
Колегія суддів враховує, що відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
На підставі встановленого колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції розгляд адміністративної справи ухвалено з неповним встановленням обставин у справі та з порушенням норм матеріального права, що у відповідності до статті 317 КАС України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нової постанови з врахуванням приписів статті 286 КАС України. 
Позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, оскільки позивач просив закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення у його діях. 
Відповідно до статті 244 КАС України, суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. 
Колегія суддів враховує, що відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Судом апеляційної інстанції враховано, що при поданні позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн., а також при поданні апеляційної скарги у розмірі 908,40 грн., які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як суб`єкта владних повноважень на користь позивача. 
Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд                                                                
                                                        
                                                           постановив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволити частково. 
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2025 року в адміністративній справі №161/2078/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови і закриття провадження у справі – скасувати та ухвалити нову постанову. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволити частково. 
Скасувати постанову тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20 січня 2025 року №44 про притягнення   ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП. 
Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП. 
У задоволенні решта позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у виді судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. сплаченого за подання позову та судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн 40 коп. сплаченого за подання апеляційної скарги. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повний текст постанови суду складено 15.05.2025 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Коваля Р.М. в період з 30.04.2025 по 14.05.2025.