Справа № 144/633/24
Провадження № 22-ц/801/529/2025
Категорія: 37
Головуючий у суді 1-ї інстанції Герман О. С.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року	Справа № 144/633/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчука О. В.,
суддів: Сала Т. Б., Шемети Т. М.,
за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теплицького районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 18 грудня 2024 року у с-щі Теплик суддею цього суду Германом О.С., повний текст якого складений 27 грудня 2024 року, 

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (далі – ТДВ «Експрес Страхування») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.
В обґрунтування позову позивач вказав, що 03.02.2022 року між ТДВ «Експрес Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 208.22.2667240. Строк дії договору страхування з 03.02.2022 року по 02.02.2023 року, страхова сума 1 308 000,00 грн. Даним договором було застраховано ТЗ «Toyota Land Cruiser Prado 150», д.н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 . Франшиза за договором страхування - 0,25% (3 270 грн). 
29.08.2022 року приблизно о 09:39 год. на Кільцевій дорозі, 70 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода: водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «MAN», д.н.з. НОМЕР_3 , з напівпричепом «Wierton», д.н.з. НОМЕР_4 , при зміні напрямку руху та перестроюванні, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення із застрахованим автомобілем «Toyota Land Cruiser Prado 150», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Святошинського районного суду м. Києва від 26.09.2022 року у справі № 759/11428/22, відповідно до якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу. 
Відповідно до умов страхування позивачем ТДВ «Експрес Страхування» було здійснено виплату страхового відшкодування страхувальнику ОСОБА_2 у розмірі 99 950, 40 грн.
Цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1 як водія транспортного засобу «MAN», д.н.з. НОМЕР_3 , застраховано не було. Інформація про відсутність поліса внутрішнього страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу станом на дату ДТП підтверджується відкритими даними з бази МТСБУ, які знаходяться за посиланням - https://policy-web.mtsbu.ua/. Таким чином, на переконання позивача, ОСОБА_1 має нести цивільно-правову відповідальність перед позивачем у порядку суброгації.
За таких обставин, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТДВ «Експрес Страхування» страхове відшкодування у порядку суброгації у сумі 99 950,40 грн.
18.12.2024 року рішенням Теплицького районного суду Вінницької області позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» страхове відшкодування у порядку суброгації у сумі 99 950,40 грн.
Не погодившись із ухваленим рішенням,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильного застосування норм матеріального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він, як учасник бойових дій та інвалід війни, на підставі п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів»звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Зазначає, що відшкодування збитків від ДТП, винуватцями якої є учасники бойових дій та інваліди війни, проводить Моторне (транспортне) страхове бюро України. Таким чином, позивач набув права звернення до МТСБУ із позовом про відшкодування витрат, однак, пред`явивши вимоги безпосередньо до відповідача, діяв не у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
При цьому, судом першої інстанції наведені обставини встановлені не були, а тому скаржник вважає, що суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, які підлягали до застосування.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати з огляду на таке.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.
З матеріалів справи встановлено, що 03.02.2022 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 208.22.2667240. Строк дії договору страхування з 03.02.2022 року по 02.02.2023 року, страхова сума 1 308 000,00 грн. Даним договором було застраховано ТЗ «Toyota Land Cruiser Prado 150», д.н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 . Франшиза за договором страхування - 0,25% (3 270 грн) (а.с. 10-14).
29.08.2022 року ОСОБА_2 звернувся до ТДВ «Експрес Страхування» із повідомленням про подію, в якому зазначив, що 29.08.2022 року приблизно о 09:39 год. на Кільцевій дорозі, 70 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода: водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «MAN», д.н.з. НОМЕР_3 , з напівпричепом «Wierton», д.н.з. НОМЕР_4 , здійснив зіткнення із застрахованим автомобілем «Toyota Land Cruiser Prado 150», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 18).
26.09.2022 року постановою Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/11428/22 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 20).
29.08.2022 року до ТДВ «Експрес Страхування» звернувся власник транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado 150», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 із заявою про проведення виплати страхового відшкодування для відновлення автомобіля на розрахунковий рахунок СТО ТОВ «Автосаміт на Столичному».
Відповідно до рахунку-фактури ТОВ «Автосаміт на Столичному» № ST22009815 від 15.09.2022 року вартість відновлювального ремонту ТЗ «Toyota Land Cruiser Prado 150», д.н.з. НОМЕР_1 склала 103 220,40 грн (а.с. 55).
Відповідно до умов договору страхування ТДВ «Експрес Страхування» було здійснено виплату страхового відшкодування страхувальнику у розмірі: 99 950,40 грн, що підтверджується страховими актом № 3.22.03705-1 та банківською випискою AT «Ощадбанк» від 19.09.2022 року(а.с.29).
Відповідно до інформації Централізованої бази даних МТСБУ цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу «MAN», д.н.з. НОМЕР_3 , застраховано не було, що підтверджується відкритими даними з бази МТСБУ, які знаходяться за посиланням - https://policy-web.mtsbu.ua/(а.с.38).
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що за вказаних обставин до Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» перейшло право вимоги до відповідача на підставі ст. 993 ЦК України - в порядку суброгації. 
При цьому, правильність наданих позивачем розрахунку та розміру завданої шкоди належними та допустимими доказами відповідачем не спростовано, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, у зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.
Однак з такими висновками суду не можна погодитися з огляду на таке.
Згідно п. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну.
Відповідно до  ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Відповідно до положень ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Тобто у правовідносинах суброгації відбувається лише заміна кредитора: право вимоги передається (переходить) від страхувальника (якого ще називають вигодонабувачем, первісним кредитором, потерпілим) до страховика - нового кредитора, який в подальшому замість страхувальника і буде пред`являти право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Така заміна відбувається на підставі закону, в момент виплати страховиком страхового відшкодування страхувальнику. Тому нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки у таких правовідносинах зберігається те зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування.
Отже, у відносинах суброгації страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні, а особа, яка завдала шкоди, - його боржником. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Під час виплати страховиком страхувальнику страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування відбувається заміна кредитора, і, як наслідок, у страховика виникає право вимоги до відповідальної особи щодо відшкодування йому завданої шкоди у порядку суброгації.
Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17 (провадження №12-134гс18).
У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Отже, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала. Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією.
ТДВ «Експрес Страхування» просило стягнути з винної у ДТП особи – ОСОБА_1 те страхове відшкодування, яке було виплачене ним на виконання договору добровільного страхування транспортного засобу страхувальнику.
Виходячи з того, що позивач виплатив страхове відшкодування потерпілій особі, він набув прав кредитора. Потерпілий скористався своїм правом звернення безпосередньо до страховика та отримав відшкодування з врахуванням вказаних положень Закону.
Разом з тим, згідно з пунктом 13. 1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим законом.
На підтвердження наявності статусу учасника бойових дій та інваліда війни, відповідач лише разом із апеляційною скаргою надав посвідчення серії НОМЕР_5 від 23.06.2016 року (а.с. 170) та посвідчення серії НОМЕР_6 від 03.05.2023 року (а.с. 169), та просив поновити строк для подачі таких доказів у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частин 2-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У постанові від 24.07.2024 року у справі №646/857/18 Верховний Суд наголошував, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.
Таким чином, тлумачення положень статті 367 ЦПК України дає можливість виснувати, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. Разом з тим, вирішуючи питання стосовно прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати свій висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні.
Між тим, згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Так, обґрунтовуючи причини неподання в суді першої інстанції вищезазначених доказів, скаржник посилається на неналежну поведінку його представника (адвоката) в суді першої інстанції. Стверджує, що він неодноразово пропонував надати до суду посвідчення учасника бойових дій та інваліда війни, на що у відповідь адвокат вказував, що це не матиме ніякого значення. ОСОБА_1 наголошує, що недобросовісна поведінка адвоката та не встановлення судом першої інстанції всіх обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, призвели до помилкового ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.
При цьому, розглядаючи питання щодо поновлення строку на подання скаржником нових доказів, апеляційним судом також враховуються висновки Верховного Суду щодо подібних правовідносин, викладені у постанові від 03.11.2021 року у справі № 308/10965/19, де вказано, що перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зобов`язаний був перевірити доводи заявника про те, що він є учасником бойових та відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час вчинення ДТП, був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.
З урахуванням встановлених обставин даної справи, а також надання документів, що мають значення для її правильного вирішення, та факт того, що вони не досліджені внаслідок допущеної представником відповідача недбалості, колегія суддів вважає, що зазначені скаржником причини для надання поновлення строку для подання доказів є поважними, та приймає до уваги додані до апеляційної скарги посвідчення серії НОМЕР_5 від 23.06.2016 року та посвідчення серії НОМЕР_6 від 03.05.2023 року.
Зазначені документи підтверджують факт наявності в ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, а тому відповідно до присів п. 13.1 ст. 13 Закону України № 1961-IV, на момент ДТП 29.08.2022 року останній був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.
Подібні правові висновки щодо звільнення учасників бойових дій від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України на підставі п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наведено в постановах Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 521/6088/16-ц (провадження № 61-17101св18) та від 21.11.2018 року у справі № 336/851/17 (провадження № 61-25433св18).
Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23.12.2014 року (справа № 1-6/2014) положення п. 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі. У Законі України № 1961 – IV передбачено особливості його застосування у випадках заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортних пригод, винуватцями яких є окремі категорії громадян, та обов`язкові умови, за наявності яких певні категорії фізичних осіб вважаються такими, чия цивільно-правова відповідальність застрахована, а Моторне бюро, відповідно, зобов`язане відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілих. Для учасників бойових дій та інвалідів війни, що визначені законом, інвалідів I групи умовою їх страхування є особисте керування належними їм транспортними засобами, а для інвалідів I групи - також і керування належними їм транспортними засобами іншою особою в їх присутності. Отже, особи, наведені у пункті 13.1 статті 13 Закону України № 1961 – IV, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а потерпілі особи мають право на відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені у цьому пункті особи, за рахунок коштів Моторного бюро із фонду захисту потерпілих.
Таким чином, оскільки відповідач, будучи учасником бойових дій, в момент ДТП керував транспортним засобом на законних підставах, у нього відсутній обов`язок відшкодовувати майнову шкоду, завдану позивачу, оскільки відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначена особа, проводить МТСБУ.
На підставі вищенаведених норм закону та встановлених під час розгляду справи обставин, колегія суддів доходить висновку, що позивач ТДВ «Експрес Страхування» передчасно звернувся до суду з відповідним позовом до ОСОБА_1 , оскільки у даному випадку покладення основного обов`язку з відшкодування шкоди з МТСБУ на відповідача, який має статус учасника бойових дій, суперечить положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Разом з тим, статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином,  ОСОБА_1 може виступати як співвідповідач у такій справі лише у тому випадку, коли розмір заподіяної ним шкоди перевищує ліміт страхової виплати МТСБУ, оскільки у нього виникне необхідність доплатити різницю між розміром такої шкоди і страховою виплатою для повного відшкодування майнової шкоди.
Вказане свідчить, що позивач не залучив до участі у справі МТСБУ, на яке відповідно до ст. 13, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено першочерговий обов`язок з відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є  ОСОБА_1 (учасник бойових дій), що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, на що неодноразово вказував Верховний Суд.
Так, у постанові від 14.08.2024 року по справі № 520/2056/15-ц Верховний Суд зазначив, що у разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 28.10.2020 року у справі № 761/23904/19, від 20.01.2021 року у справі № 203/2/19, від 21.11.2022 року у справі № 754/16978/21.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 09.10.2024 року у справі № 642/3933/23).
Згідно із ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права, дійшовши помилкового висновку про задоволення позовних вимог, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, наслідком чого є задоволення апеляційної скарги  ОСОБА_1 та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТДВ «Експрес Страхування».
На підставі викладеного, керуючись ст.  367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове.
У задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                О. В. Ковальчук

Судді:                                                                Т. Б. Сало

Т. М. Шемета