ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 квітня 2025 року           справа №200/8127/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року (повне судове рішення складено 29 січня 2025 року) у справі № 200/8127/24 (суддя в І інстанції Галатіна О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

                                                           УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління), в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 85% відповідних сум грошового забезпечення до 70% відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку на підставі постанови КМ України № 103 від 21.02.2018 та проведення перерахунку з 01 грудня 2019 року на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області" №6969/Д від 21.08.2023, виданої станом на листопад 2019 року з основним розміром 70%;
- зобов`язати Управління здійснити з 01 січня 2016 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 у розрахунку 85% відповідних сум грошового забезпечення та з 01 грудня 2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області" №6969/Д від 21.08.2023, виданої станом на листопад 2019 року, у розмірі 85% грошового забезпечення, здійснити виплату пенсії в цьому розмірі із врахуванням раніше виплачених сум, з урахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що пенсію позивачу призначено у розмірі 85% від сум грошового забезпечення. З 01.01.2016 позивачу проведено перерахунок пенсії за умовами статті 13 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі – Закон №2262-ХІІ), якою максимальний розмір пенсій за вислугу років обмежується 70% відповідних сум грошового забезпечення. У подальшому на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/6167/23 від 08.12.2023 позивачу була перерахована пенсія на підставі довідки про розмір грошового забезпечення Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області" №6969/Д від 21.08.2023, виданої станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” з основним розміром пенсії 70%. Вважає, що зміна розміру пенсії не розповсюджується на позивача та не є підставою для зменшення розміру призначеної пенсії адже зазначені зміни відбулись після її призначення. У зв`язку з наведеним звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 85% відповідних сум грошового забезпечення до 70% відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку на підставі постанови КМ України № 103 від 21.02.2018 та проведення перерахунку з 01 грудня 2019 року на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області" №6969/Д від 21.08.2023, виданої станом на листопад 2019 року з основним розміром 70%.
Зобов`язано Управління здійснити з 01 січня 2016 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років позивачу у розрахунку 85% відповідних сум грошового забезпечення та з 01 грудня 2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області" №6969/Д від 21.08.2023, виданої станом на листопад 2019 року, у розмірі 85% грошового забезпечення, здійснити виплату пенсії в цьому розмірі із врахуванням раніше виплачених сум та з урахуванням висновків викладених у даному рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивач є одержувачем пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ. Враховуючи зміни до статті 13 Закону № 2262-ХІІ, внесені Законом України «Щодо внесення змін в деякі закони України по питання пенсійного забезпечення і соціального захисту військовослужбовців» № 3591-ІV, максимальний розмір пенсії, що призначаються за вислугу років, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80% відповідних сум грошового забезпечення. Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII внесено зміни до статті 13 Закону №2262, згідно яких максимальний розмір пенсії за вислугу років, не повинен перевищувати 70% сум грошового забезпечення за будь-якою із підстав, зазначеною в статті 63 Закону № 2262-ХІІ. Таким чином, позивачу здійснено розрахунок пенсії з урахуванням вимог чинного законодавства відповідно до постанови № 103, виходячи з 70% грошового забезпечення з 01.01.2016. 
Також апелянт вважає, що позивачем пропущено строк, оскільки процент розміру сум грошового забезпечення за будь-якою із підстав зазначеною в статті 63 Закону № 2262-ХІІ з 01.01.2016 позивачу згідно з викладеного в його позовній заяві було зменшено до 70%, тому отримавши пенсійну виплату за січень 2016 року, позивач вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав та законних інтересів. 
Позивач звернувся до суду з цим позовом лише в 2024 році, тобто ним пропущений встановлений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) шестимісячний строк звернення до суду з позовними вимогами за період, що передує цьому строку.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та є одержувачем пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 10.11.2005, що підтверджується матеріалами пенсійної справи.
Згідно з електронною пенсійною справою пенсію призначено у розмірі 85% від грошового забезпечення, що не заперечується сторонами.
17.05.2024 позивач, через свого представника звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії у розмірі 85 відсотків від суми грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2016.
Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.06.2024 зазначено, що ОСОБА_1 у квітні 2018 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» проведено перерахунок з урахуванням 70% сум грошового забезпечення з 01.01.2016. Законодавчі підстави для зміни відсотка грошового забезпечення відсутні.
Згідно з протоколом про перерахунок пенсії з пенсійної справи позивача, останньому 01.04.2018 перераховано пенсію на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 пункт 3, перерахунок з 01.01.2016, виходячи з 70% грошового забезпечення.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2023 року по справі № 200/6167/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови здійсненні перерахунку та виплати пенсії відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення №6969/Д від 21.08.2023 ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1  перерахунок пенсії та виплату за вислугу років з 01.12.2019, на підставі Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, з урахуванням довідки Державної установи “Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області” №6969/Д від 21.08.2023, про розмір грошового забезпечення за листопад 2019 року.
В іншій частині позову – відмовлено.
Вищезазначене рішення набуло законної сили 04.04.2024.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду №200/5023/24 від 30.09.2024 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -  задоволено.      
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 з 01.04.2024 доплати до пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб»;
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити з 01.04.2024 ОСОБА_1 щомісячну доплату у розмірі 2000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» виходячи з розміру грошового забезпечення, встановленого на підставі рішення суду по справі №200/6167/23 від 08.12.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.
Вищезазначене рішення набуло законної сили 09.01.2025.
На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/6167/23 від 08.12.2023 позивачу була перерахована пенсія на підставі довідки про розмір грошового забезпечення Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області" №6969/Д від 21.08.2023, виданої станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2015 №988 “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції” з основним розміром пенсії 70%, що підтверджується протоколом за пенсійною справою №N/A31818 - МВС від 01 травня 2024 року.
Не погоджуючись із таким розрахунком пенсії та розміром її виплати, позивач звернувся до суду.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, регулює Закон України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ).
Стаття 13 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу, передбачала, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:
а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;
б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ (пункт «б» статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних сум грошового забезпечення;
в) особам, зазначеним у пунктах «а» і «б» цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.
8 липня 2011 року прийнято Закон №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності 1 жовтня 2011 року, підпунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень якого внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ, зокрема у частині другій статті 13 цифри «90» замінено цифрами «80».
27 березня 2014 року прийнято Закон №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» (далі - Закон №1166-VII), який набрав чинності з 1 квітня 2014 року, крім деяких положень, пунктом 23 Розділу ІІ якого внесено зміни до Закону №2262-ХІІ: у частині другій статті 13 цифри80замінено цифрами70. Ці зміни набрали чинності з 1 травня 2014 року.
Статтею 63 Закону №2262-ХІІ, у редакції, чинній з 1 січня 2017 року, визначено підстави перерахунку раніше призначених пенсій.
Згідно з цією статтею перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, яким присвоєні чергові військові (спеціальні) звання під час перебування їх у запасі або у відставці, раніше призначені їм пенсії з урахуванням нових присвоєних військових (спеціальних) звань не перераховуються.
Кабінет Міністрів України 11.11.2015 прийняв Постанову №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», якою затверджено схему окладів за спеціальним званням поліцейських у розмірах згідно з додатком 1; схему посадових окладів курсантів вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання в розмірах згідно з додатком 2; схеми посадових окладів поліцейських у розмірах згідно з додатками 3 - 10.
Постанова Кабінету Міністрів України №988 набрала чинності з 2 грудня 2015 року.
Кабінет Міністрів України 21 лютого 2018 року прийняв Постанову №103, відповідно до пункту 3 якої постановлено перерахувати з 1 січня 2016 р. пенсії, призначені згідно із Законом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (Офіційний вісник України, 2015 р., № 96, ст. 3281). Розмір премії визначається у середніх розмірах, що фактично виплачені за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року.
Виплату перерахованих відповідно до абзацу першого цього пункту пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) проводити з 1 січня 2018 року. Сума перерахованих пенсій для виплати за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 1 січня 2018 року та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку:
з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 року;
з 1 січня 2020 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Порядок №45), відповідно до пункту 3 якого на підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України. Зазначені довідки надсилаються до державних органів, у яких особи проходили службу до відрядження, а їх уповноважені органи подають довідки у п`ятиденний строк головним управлінням Пенсійного фонду України.
Пунктом 4 Порядку №45 (у редакції, чинній на час здійснення перерахунку) перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 №8-рп/99у справі щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутими ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.
У рішенні від 5 квітня 2001 року Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України витлумачила зміст принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
З урахуванням наведених джерел права, суд зазначає наступне.
Стаття 63 Закону №2262-ХІІ визначає як обов`язкову підставу для здійснення перерахунку пенсії - підвищення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Ця норма також делегує Кабінету Міністрів України визначення умов, порядку та розмірів перерахунку пенсії за цим Законом.
Кабінет Міністрів України у Порядку №45 визначив, що перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права.
У позивача виникло право на перерахунок призначеної пенсії у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови №988.
Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону №2262-ХІІ умови, порядок та розміри вказаного перерахунку визначені Постановою Кабінету Міністрів України №103, якою постановлено здійснити перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) з 1 січня 2016 року.
Стаття 13 Закону №2262-ХІІ регулює порядок призначення пенсій, а стаття 63 визначає підстави, умови і порядок їх перерахунку.
Зміни до статті 63 Закону №2262-ХІІ ні Законом №3668-VI, ні Законом №1166-VII у частині підстав, умов, розміру або порядку перерахунку пенсій не вносилися.
Постанова Кабінету Міністрів України №45 і Постанова Кабінету Міністрів України №103 також не містять жодних положень про зміну відсоткового значення розміру призначених пенсій при їх перерахунку.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що внесені Законом №3668-VІ та Законом №1166-VII зміни до статті 13 Закону №2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону №2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям Закону №3668-VІ та Закону №1166-VII не зазнала.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при перерахунку пенсії позивача з 01.01.2016 відповідно до статті 63 Закону №2262-ХІІ на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №103 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.
За таких обставин у відповідача були відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії при здійсненні її перерахунку.
Зазначений висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у зразковій справі №240/5401/18.
Як встановлено судом та про що зазначено вище, згідно з електронною пенсійною справою пенсію призначено у розмірі 85% від грошового забезпечення, що не заперечується сторонами.
Згідно з протоколом про перерахунок пенсії з пенсійної справи позивача, останньому 01.04.2018 перераховано пенсію з 01.01.2016 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 пункт 3, виходячи з 70% грошового забезпечення.
З урахуванням наведеного та з огляду на встановлені у суді обставини суд зазначає про наявність у позивача права на перерахунок та отримання пенсії з 01.01.2016 з урахуванням її розміру визначеного як 85% відповідних сум грошового забезпечення.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років Позивачу з 85% відповідних сум грошового забезпечення до 70% відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку з 01 грудня 2019 року на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області" №6969/Д від 21.08.2023, виданої станом на листопад 2019 року з основним розміром 70%, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2023 року по справі № 200/6167/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови здійсненні перерахунку та виплати пенсії відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення №6969/Д від 21.08.2023 ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1  перерахунок пенсії та виплату за вислугу років з 01.12.2019, на підставі Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, з урахуванням довідки Державної установи “Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області” №6969/Д від 21.08.2023, про розмір грошового забезпечення за листопад 2019 року.
В іншій частині позову – відмовлено.
Вищезазначене рішення набуло законної сили 04.04.2024.
З матеріалів справи убачається, що на виконання вказаного рішення суду відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.12.2019 виходячи з 70% від відповідних сум грошового забезпечення.
Оскільки у даній справі судом установлено наявність у позивача права на перерахунок та отримання пенсії з 01.01.2016 з урахуванням її розміру визначеного як 85% відповідних сум грошового забезпечення, то дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зменшення відсоткового розміру пенсії позивача до 70% сум грошового забезпечення під час проведення перерахунку з 01.12.2019 є протиправними, а вимоги в зазначеній частині підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дії відповідача щодо проведення перерахунку з 01.12.2019 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 19.10.2023 № 7249/Д, виданої станом на листопад 2019 року Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» з основним розміром 70% та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату з 01.12.2019 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 19.10.2023 № 7249/Д, виданої станом на листопад 2019 року Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» у розмірі 90% грошового забезпечення, суд зазначає наступне.
Судом установлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29.01.2024 у справі № 200/7666/23 ухвалено, зокрема: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» №7249/Д від 19.10.2023, виданої станом на листопад 2019 року та здійснити виплату різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 01.12.2019 по день проведення перерахунку.
З матеріалів справи убачається, що на виконання вказаного рішення суду у справі №200/7666/23 відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.12.2019 виходячи з 70% від відповідних сум грошового забезпечення.
Оскільки у даній справі судом установлено наявність у позивача права на перерахунок та отримання пенсії з 01.01.2016 з урахуванням її розміру визначеного як 90% відповідних сум грошового забезпечення, то дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зменшення відсоткового розміру пенсії позивача до 70% сум грошового забезпечення під час проведення перерахунку з 01.12.2019 є протиправними, а вимоги в зазначеній частині підлягають задоволенню.

При вказаних обставинах, місцевий суд дійшов правильного висновку про протиправність дій відповідача щодо зменшення розміру пенсії позивача з 85% грошового забезпечення до 70%.
Отже, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зменшення встановленого розміру пенсії позивача у відсотковому виразі до 70% грошового забезпечення (з 85% суми грошового забезпечення) є протиправними, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії, виходячи з розміру 85% грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.
Апеляційну скаргу відповідача в цій частині слід відхилити.

Поряд з цим, стосовно дати, з якої треба визнати протиправними дії відповідача та як похідна вимога зобов`язати здійснити нарахування та виплату пенсії з урахування 85%, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги повністю – з 01.01.2016.
Ухвалою суду від 26 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху.
Встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, протягом якого позивач має надати до суду: обґрунтовану заяву про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними і додати докази поважності причин пропуску такого строку.
При цьому окружний суд в цій ухвалі зазначив наступне:
«Позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду із даним позовом, а саме – понад 6 років.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».
Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених  її прав, свобод та інтересів.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом певного строку від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Пенсія є періодичним щомісячним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий розрахунок пенсії.
Суд звертає увагу, що пенсію позивач отримує щомісяця, тому про порушення свого права позивач мав бути обізнаний на кожне 1 число місяця, що настає за місяцем, у якому повинна була здійснюватись така виплата (з першого до першого числа).
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 09 червня 2022 року у справі № 1140/2132/18.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Частиною другою  статті 44 КАС України  передбачено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Встановлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених  КАС України  певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних    Касаційного адміністративного суду (справа № 240/12017/19 від 31.03.21) звертає увагу на те, що таке обмеження на законодавчому рівні    права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками    узгоджується із принципом “Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt”, згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.
У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Суд не приймає до увагу посилання позивача на ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з огляду на наступне.
Згідно ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Однак, предметом даного позову не є перерахунок пенсії у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.
Поряд із цим, згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває й на теперішній час.
У пункті 47 постанови від 10 листопада 2022 року у справі №990/115/22 Верховний Суд сформував правову позицію, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
Отже, сам факт введення в Україні воєнного стану не є самостійною обставиною, що унеможливлює подання позову до адміністративного суду в строки, встановлені КАС України.
Відповідно не можуть бути визнаними поважними причинами тривалого пропуску строку звернення до суду такі обставини, як триваючий воєнний стан.
Поряд із цим,  у населеному пункті, де зареєстрований позивач,  а саме: АДРЕСА_1 , бойові дії були відсутні до 24 лютого 2022 року та не було вказаних перешкод позивачу для звернення до суду до введення в Україні воєнного стану.
Тому твердження позивача про те, що поважність пропуску строку звернення до суду обумовлену введенням в Україні воєнного стану є необґрунтованими.
Суд звертає увагу, що поважними визнаються обставини, які об`єктивно є непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.
Отже вказані позивачем обставини не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду.
Також, позивачем не надано доказів у підтвердження обставин, що викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду.
Позивачем не наведено інших обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до суду з позовом».
Колегія суддів повністю погоджується із такими висновками місцевого суду, які відповідають нормам матеріального та процесуального права та практиці Верховного Суду.

Однак, в ухвалі про відкриття провадження у справі судом першої інстанції заяву представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволено, поновлено позивачу пропущений строк звернення з даним позовом до адміністративного суду.
Суд мотивував таке рішення тим, що до позовної заяви позивачем додано клопотання про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, яке обґрунтоване тим, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає. 
Приймаючи до уваги обставини, викладені на обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду та на підставі вищевказаних законодавчих норм, місцевий суд вважав за необхідне визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом та поновити позивачеві строк звернення до адміністративного суду.

З таким висновком судова колегія апеляційного суду не погоджується, оскільки він суперечить висновкам постанови Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року в справі № 240/12017/19.

Вирішуючи вимоги апеляційної скарги відповідача щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зауважує наступне.
По-перше, в пункті 25 рішення Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 по справі «Кечко проти України» зазначено, що рішення національних судів щодо відхилення вимог заявника стосовно виплат за ці періоди базувались на внутрішньому законодавстві. Суди не могли розглядати щодо суті вимоги заявника за період з 1997 року по 1998 року у зв`язку із пропущенням строку позовної давності. 
Європейський суд з прав людини не вбачав будь-яку свавільність у рішеннях суду стосовно цих періодів. Відповідно, у цій частині заяви не було порушення статті 1  Протоколу N 1 (994_535).  
Отже, застосування наслідків пропуску строку звернення до суду з позовом не є обмеженням прав позивача на доступ до правосуддя.
По-друге, частина друга статті 55 Закону № 2262-ХІІ (виплата пенсії, не отриманої пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, за минулий час без обмеження будь-яким строком) може бути застосована лише щодо нарахованих сум, чого в спірних правовідносинах немає: відповідачем не нараховувалась пенсія позивачу з 01.01.2016 в розмірі 85%.
Отже, доводи про те, що позивач має право на отримання недонарахованих сум без обмеження будь-яким строком, - також є необґрунтованими.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З цим позовом до суду позивач звернувся лише 21.11.2024, хоча ставить вимоги про зобов`язання вчинити певні дії, в тому числі, з 01.01.2016, тобто, з пропуском встановленого законодавством строку.
Стосовно цих правовідносин права позивача підлягають захисту у межах шестимісячного строку звернення до суду.
Висновок про це міститься в постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року в справі № 240/12017/19. 
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 зазначала, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
При цьому посилання на постанову Верховного Суду від 02 березня 2023 року в справі № 300/5477/21 не можуть бути взяті до уваги, оскільки в ній не надавались висновки щодо застосування строків звернення до суду.
Відтак, поважних причин пропуску строку звернення до суду з вимогами зобов`язання вчинити певні дії з 01.01.2016 позивачем не наведено та не доведено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення в цій частині позовних вимог допустив порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду – скасуванню.
Відповідно до положень ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Положеннями пункту 8 частини першої статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Як було вказано вище, частиною третьою статті 123 КАС України встановлено обов`язок суду застосувати процесуальні наслідки пропуску строку на звернення до суду у разі визнання причин такого пропуску неповажними, у вигляді залишення позовної заяви без розгляду.

В той же час, стосовно вимог щодо встановлення розміру пенсії в 85% грошового забезпечення при перерахунку пенсії з 01.12.2019, колегія суддів зауважує, що такий перерахунок відповідачем було здійснено в квітні 2024 року, позивачу перераховано пенсію на підставі рішення суду, виходячи із 70% грошового забезпечення.
17.05.2024 позивач, через свого представника звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії у розмірі 85 відсотків від суми грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2016 і надалі, в тому числі, при перерахунку пенсії з 01.12.2019.
Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.06.2024 зазначено, що ОСОБА_1 у квітні 2018 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» проведено перерахунок з урахуванням 70% сум грошового забезпечення з 01.01.2016. Законодавчі підстави для зміни відсотка грошового забезпечення відсутні.
Як зазначалось вище, з цим позовом до суду позивач звернувся 21.11.2024.
Отже, щодо цих вимог позивачем строк звернення до суду не пропущений.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням щомісячної доплати у розмірі 2000 грн, сторонами рішення місцевого суду в цій частині не оскаржено, тому апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статями 250, 291, 308, 310, 311, 315, 316, 319, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі № 200/8127/24 – скасувати в частині задоволення позовних вимог за період з 01.01.2016 по 30.11.2019 (включно), а позовні вимоги в цій частині – залишити без розгляду.
В іншій частині, тобто, за період з 01.12.2019, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі № 200/8127/24 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 22 квітня 2025 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          Е. Г. Казначеєв

                                                                                                         І. Д. Компанієць