Справа № 450/2302/24                                 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І. І. 
Провадження № 22-ц/811/121/25                 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        14 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючий – суддя Цяцяк Р.П., 
               судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,
за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про визнання майнових прав на квартиру, в якому просив суд визнати за позивачкою майнові права на квартиру  АДРЕСА_1 (в подальшому – «спірна квартира»; а.с. 1-7).
У червні 2024 року ОСОБА_5 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 і ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав на спірну квартиру, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 24.11.2023 року (а.с. 115-118).

09 грудня 2024 року до суду поступила заява представника ОСОБА_5 про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Рівненської області: на розгляд в межах справи № 918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_5 . 
Заява мотивована тим, що ухвалою Господарського суду Рівненської області від 04.12.2024 року відкрито провадження у справі № 918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_5 . Законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута, і захист таких прав полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження в інших справах не закривають таке провадження, а передають справу для розгляду по суті до суду господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача, який акумулює усі вимоги до такого відповідача, що встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду (а.с. 276-280).

Оскаржуваною ухвалою заяву представника Міськевича М.М. про скерування матеріалів справи за підсудністю задоволено.
Цивільну справу № 450/2302/24 за первісним позовом ОСОБА_4 , в інтересах якої діє представник адвокат Лука Тарас Миколайович, до ОСОБА_2 і ОСОБА_5 про визнання майнових прав на квартиру та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 і ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру передано до Господарського суду Рівненської області для розгляду судом в межах справи № 918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_5 (а.с. 281-284).

Дану ухвалу оскаржив представник відповідача ОСОБА_2 .
Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати і направити справу для продовження її розгляду до Пустомитівського районного суду Львівської області, покликаючись на порушення норм процесуального права.
Висновки суду про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції, вважає помилковими, оскільки ухвалою Господарського суду Рівненської області від 04 грудня 2024 року відкрито провадження у справі № 918/1061/24 про неплатоспроможність лише щодо відповідача ОСОБА_5 . Відтак вважає, що «передача судом справи за підсудністю до Господарського суду Рівненської області призведе до позбавлення позивача права на розгляд його справи судом у порядку цивільного судочинства, а саме в частині позовних вимог, пред`явлених до  ОСОБА_2 , який не є учасником справи № 918/1061/24 про неплатоспроможність  ОСОБА_5 » (том 2, а.с. 2-5).

15 січня 2025 року ухвалою Львівського апеляційного суду було відкрито апеляційне провадження за вищезгаданою апеляційною скаргою, запропоновано учасникам справи протягом 15-ти днів подати до суду свій відзив на апеляційну скаргу та ухвалено розгляд справи у відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (том 2, а.с. 10-11).

05 лютого 2025 року до суду від представника ОСОБА_5 поступив письмовий Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , у якому представник ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін (том 2, а.с. 19-27). 

Клопотань від сторін про апеляційний розгляд справи з повідомленням учасників справи не поступало.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги (а також з урахуванням частини 4 статті 367 ЦПК України), колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Господарським процесуальним кодексом (ГПК) України встановлено, що:
-господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України (частина 1 статті 20);
-справи, передбачені пунктами 8 та 9 частини першої статті 20 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника (частина 9 статті 30).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимогдо боржника.
Системний аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми цього Кодексу мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.
Норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів, незалежно від часу відкриття провадження у справі про банкрутство та справ позовного провадження.
За умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника. Така ж правова позиція зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 918/420/16, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 908/4057/14, від 11 липня 2018 року у справі № 922/3040/17, від 29 листопада 2019 року у справах № 908/130/15-г, №923/1194/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 921/557/15-г.

Законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповіда ча, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарсько/юрисдикції, якийвідкрив справупро банкрутство відповідача. Таке врегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.
Отже, законодавець підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17, від 15 червня 2021 року у справі № 916/585/18 (916/1051/20).
У постановах від 15 травня 2019 року у справі № 289/2217/17, від 12 червня 2019 року у справі № 289/233/18, від 19 червня 2019 року у справах № 289/718/18 та №289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикції усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.
Таким чином, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію 21 жовтня 2019 року Кодексу України з процедур банкрутства повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.
Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у її постановах від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19) та від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19).

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Предметом первісного позову у цій справі є вимоги ОСОБА_4 про визнання майнових прав на квартиру. Отже, характер правовідносин між учасниками цієї справи свідчить про те, що на думку та обгрунтування позивача у нього існує спір з відповідачами з приводу майнових прав на квартиру, яку він вважає своєю власністю, і який виник внаслідок незаконних дій обох відповідачів.
Таким чином, первісний позов подано на захист майнових прав, оскільки виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з неправомірністю дій ОСОБА_2 при укладенні договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру та заперечення ОСОБА_5 визнавати за ним майнові права на спірну квартиру, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Тобто, є всі ознаки спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.
Отже, спір, який виник між сторонами у цій справі, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №905/2030/19 (905/1159/20) (провадження № 12-92гс20) зазначено, що, визначаючи юрисдикційність спорів з майновими вимогами боржника та до боржника, щодо якого здійснюється процедура банкрутства, Велика Палата Верховного Суду уже неодноразово зазначала про необхідність розгляду спорів між боржником та іншими суб`єктами (як органами, наділеними владними повноваженнями, так і суб`єктами приватно-правових відносин) щодо майна боржника в межах процедури банкрутства.
Таким чином, статусу учасника справи про банкрутсво набувають усі фізичні та юридичні особи в межах цієї справи по усіх майнових спорах, стороною в яких є боржник: спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна: спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь- яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно: спори про стягнення заробітної плати: спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимогдо боржника.
При цьому, як зазначалося вище, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.
Іншими словами, якщо відносно Міськевича ММ відкрито справу про визнання його неплатоспроможним, то інші учасники даної цивільної справи, автоматично стають учасниками справи про неплатоспроможність.
У відповідності до ч. 1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Водночас, визначення суб`єктного складу учасників процесу, залучення співвідповідача чи його виключення, предмет та підставу позову формує виключно позивач, а тому ОСОБА_5 , як відповідач, взагалі не має іншої можливості впливати на даний процес, окрім того як заперечити заявлені вимоги у відзиві на первісний позов.
Чинним законодавством не перебачено виділення в окреме провадження позову до іншого відповідача, який не є учасником справи про неплатоспроможність, виділення зустрічного позову за вимогою немайнового характеру, адже це породить відповідну правову невизначеність, а тому виключно справа в цілому, може бути передана до господарського суду, що забезпечить концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів, захист прав кредиторів, в тому числі позивача за первісним позовом, який може реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.
Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що зустрічний позов ОСОБА_5 , який хоч і містить вимогу немайнового характеру, однак тісно пов`язаний з первісним позовом, вирішення якого впливатиме на майнові права та обов`язки кожної із сторін у даній справі, а тому розгляд таких окремо є недоцільним та неможливим.
З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що апелянт не є учасником справи про неплатоспроможність ОСОБА_5 , а відтак суд не мав права в цілому направляти цивільну справу за підсудністю до господарського суду, до уваги прийматися не можуть.

Заява представника ОСОБА_5 про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Рівненської області, як на правове обґрунтування такої передачі, містить посилання лише на частину 3 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства (том 1, а.с. 276-277).
В той же час, оскаржувана ухвала, як на правове обґрунтування передачі даної справи за підсудністю до Господарського суду Рівненської області (тобто – до суду господарської юрисдикції), містить посилання також і на статтю 31 ЦПК України, яка регламентує передачу справи з одного суду до іншого в межах цивільної юрисдикції, а відтак не може бути правовою підставою для передачі справи до суду господарської юрисдикції. Відтак, посилання на норму статті 31 ЦПК України, як норму закону, якою керувався суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, слід виключити з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, внісши до неї відповідні зміни.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369 ч.2, 374 п.2, 376 п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 січня 2025 року змінити, виключивши з її мотивувальної частини посилання на норму статті 31 ЦПК України, як норму закону, якою керувався суд, постановляючи ухвалу.

В решті ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 січня 2025 року залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 14 квітня 2025 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Шеремета Н.О.