П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/6248/21	

Перша інстанція: суддя Величко А.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Кравченка К. В., Ступакової І. Г.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про накладення штрафу за несвоєчасне подання звіту про виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про стягнення 7 120,94 грн недоплаченої суддівської винагороди за липень 2021 року

В С Т А Н О В И В:

П`ятий апеляційний адміністративний суд 18 березня 2022 року ухвалив постанову, якою визнав дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (далі – ТУ ДСА в Миколаївській області) щодо нарахування та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за липень 2021 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року в розмірі 2102 грн – протиправними.
Також суд апеляційної інстанції зобов`язав ТУ ДСА в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за липень 2021 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2021 року складає 2 270 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум.
07 серпня 2023 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2022 року, в порядку статті 382 КАС України.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю задоволено та встановлено судовий контроль за виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2022 року шляхом зобов`язання ТУ ДСА в Миколаївській області подати до суду апеляційної інстанції у тридцятиденний строк звіт про виконання рішення суду з дня набрання законної сили ухвали суду.
27 листопада 2023 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про накладення штрафу на начальника ТУ ДСА в Миколаївській області за невиконання судового рішення та неподання звіту.
29 листопада 2023 року до суду апеляційної інстанції від представника ТУ ДСА в Миколаївській області надійшов звіт про виконання судового рішення.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року направлено до Миколаївського окружного адміністративного суду матеріали даної справи №400/6248/21 разом з поданим ТУ ДСА в Миколаївській області звітом про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2022 року для його розгляду.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року вирішено звіт ТУ ДСА в Миколаївській області від 29 листопада 2023 року не приймати як доказ виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2022 року у справі №400/6248/21 та встановив ТУ ДСА в Миколаївській області новий строк для подання звіту про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2022 року – до 16 лютого 2024 року.
22 лютого 2024 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від ТУ ДСА в Миколаївській області надійшов звіт про виконання рішення суду, в якому указано, що ТУ ДСА в Миколаївській області є державним органом, який фінансується з державного бюджету. Основним розпорядником державного бюджету є Державна судова адміністрації України. 
Відповідно до кошторису на 2024 рік, затвердженого Державною судовою адміністрацією України від 05.01.2024 станом на 16.02.2024 відсутні кошторисні призначення та відкриті асигнування за КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» по КЕКВ 2730 «Інші виплати населенню» на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 для виконання судового рішення по адміністративній справі №400/6248/21. На виконання листа ДСА України №11-4708/24 від 15.02.2024 Територіальним управлінням надано інформацію про потребу у видатках на виконання рішень судів на користь суддів, в т. ч. і на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2022 по справі №400/6248/21.
Тобто, з боку територіального управління вживаються всі можливі заходи по виконанню судового рішення.
23.02.2024 до канцелярії суду від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у справі, в яких позивач зазначив про те, що з дня набрання постановою апеляційного суду законної сили, протягом майже двох років, ТУ ДСА не зверталося за перерозподілом видатків для виконання судового рішення.
05.03.2025 до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про прийняття ухвали про накладення штрафу. Вказане клопотання обґрунтовано тим, що відповідач не виконав ухвалу суду від 16.01.2024, а саме: не подав звіт у строк, встановлений судом.
У відповідності до частини 10 статті 382-3 КАС України, в редакції з 19.12.2024, у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року звіт ТУ ДСА в Миколаївській області від 22.02.2024 не прийнято.
Встановлено ТУ ДСА в Миколаївській області новий строк для подання звіту про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2022 у справі №400/6248/21.
Зобов`язано ТУ ДСА в Миколаївській області в тримісячний строк, з моменту отримання копії цієї ухвали, подати до суду звіт про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2022 у справі №400/6248/21 у повному обсязі.
Заяву ОСОБА_1 про накладення штрафу за неподання звіту про виконання судового рішення залишено без задоволення.

Приймаючи дану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав рішення суду в повному обсязі, а тому стосовно ТУ ДСА в Миколаївській області слід установити новий строк для подання звіту про виконання судового рішення.
Щодо накладення штрафу, суд першої інстанції керувався положеннями статті 382 КАС України, які діяли в редакції до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» №4094-IX від 21.11.2024, оскільки судовий контроль у даній справі встановлений до внесення змін у статтю 382 КАС України.
Відмовляючи у накладенні штрафу, суд першої інстанції вважав, що встановлені судом обставини справи та наявні у ній докази вказують на неможливість самостійного виконання відповідачем рішення суду у цій справі, що обумовлюється відсутністю у відповідача необхідного фінансового ресурсу та бюджетних коштів для виплати позивачу присудженої винагороди.
Дана причина невиконання ТУ ДСА в Миколаївській області судового рішення є поважною, а тому підстави для накладення штрафу відсутні.

Вважаючи дану ухвалу суду першої інстанції, в частині залишення без задоволення заяви про накладення штрафу за неподання звіту про виконання судового рішення, незаконною та необґрунтованою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення  заяви про накладення штрафу за неподання звіту про виконання судового рішення.
Обґрунтування вимог апеляційної скарги зводиться до того, що суд першої інстанції проігнорував вимоги частини 10 статті 382-3 КАС України, яка передбачає, що у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.
Скаржник указує, що за змістом цієї норми підставою для накладення штрафу є неподання або несвоєчасне подання звіту про виконання судового рішення. 
Дана норма, на його думку,  не передбачає можливості оцінки судом причин несвоєчасного поданння звіту та обставин невиконання судового рішення, достатньо самого факту такого несвоєчасного подання.
ОСОБА_1 зазначає, що у даній справі строк для надання звіту про виконання судового рішення мав бути поданий до 16 лютого 2024 року, однак відповідач подав його 22 лютого 2024 року.
Скаржник указує також на те, що такі положення КАС України діють з 19 грудня 2024 року, а тому мали бути застосовані судом першої інстанції під час прийняття, 19 березня 2025 року, оскаржуваної ухвали.

Відзив на апеляційну скаргу від ТУ ДСА в Миколаївській області не надходив.

Враховуючи, що учасники справи клопотання про розгляд справи за їх участі не подавали, суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для її задоволення, з огляду на таке.

За правилами частин 1, 2 статті 382 КАС України, в редакції, яка діяла на час встановлення судового контролю за виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2022 року та подання звіту (лютий 2024 року), суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Себто, аналіз даної статті свідчить про те, що як встановлення судового контролю так і накладення штрафу було правом, а не обов`язком суду. Все залежало від обставин справи та причин, яким суд першої інстанції міг надати оцінку, вирішивши відповідне питання.

Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» №4094-IX від 21.11.2024 (далі – Закон №4094-IX) у статтю 382 КАС України були внесені зміни, шляхом її викладення в іншій редакції, а також її доповнення статтями 382-1 – 382-3 КАС України.
Так, Закон №4094-IX набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 19 грудня 2024 року, крім пункту 4 розділу I цього Закону, який набирає чинності з дня введення в дію Закону України «Про лікарські засоби» від 28 липня 2022 року № 2469-IX.

Отже, з 19 грудня 2024 року частини 1-3 статті 382-3 КАС України передбачають, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Частина 10 статті 382-3 КАС України, яка також діє з 19 грудня 2024 року, регламентує, що у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

Отже, якщо до 19 грудня 2024 року накладення штрафу було правом суду, то з 19 грудня 2024 року накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень є обов`язком суду, у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання.

Досліджуючи обставини даної справи, суд апеляційної інстанції установив, що звіт, у даній справі, встановлений ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року. Строк для подання звіту до 16 лютого 2024 року.
Як згадувалося вище, звіт ТУ ДСА в Миколаївській області, до суду першої інстанції, надійшов з порушенням встановленого строку для його подання, а також під час дії статті 382 КАС України, в редакції до внесення Законом №4094-IX змін у цю статтю.

Стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.
Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).
Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2705цс16 підтверджує, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Отже, з викладеного можна дійти висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо застосування положень статті 382 КАС України, в редакції до внесених Законом №4094-IX змін у цю статтю і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Слід також зазначити, що внесені Законом №4094-IX зміни у статтю 382 КАС України погіршують становище суб`єкта владних повноважень щодо відповідальності за невиконання судового рішення, а тому застосування цих змін до правовідносин, які виникли до внесення відповідних змін, є неприпустимим.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не містять належних обґрунтувань, які б свідчили про допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
За змістом частини 1 статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду – без змін.
За результатами апеляційного перегляду, розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, не проводиться.

Згідно з частиною другою статті 328 КАС України в касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пунктах 3, 4, 5, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Постанова суду апеляційної інстанції, прийнята за результатом розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви про накладення штрафу не відноситься до переліку тих, що підлягають касаційному оскарженню в розумінні приписів частини 2 статті 328 КАС України.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про накладення штрафу за несвоєчасне подання звіту про виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про стягнення 7 120,94 грн недоплаченої суддівської винагороди за липень 2021 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя                                                                       І. О. Турецька

суддя                                                                                           К. В. Кравченко

суддя                                                                                           І. Г. Ступакова

Повне судове рішення складено 29.04.2025.