ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 березня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/32336/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А.,     

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року (суддя Кучугурна Н.В.)
у справі №160/32336/23
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови призначити пенсію за вислугу років на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», оформленні листом від 27.11.2023 № 0400-010311-5/189826 та рішенням від 27.10.2023 № 0406034561, протиправними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за вислугу років на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 31.08.2023, виходячи з вислуги років 27 років 04 місяці 02 дні.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем розглянуто подання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 23.10.2023 №9987 про призначення позивачу пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ст.12 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії. Рішення мотивоване відсутністю у позивача вислуги 25 календарних років і більше. Позивач не погоджується з таким  рішення пенсійного органу, вважає, що норми Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України»  визначають загальні умови призначення пенсії на пільгових умовах, а саме: наявність певної вислуги календарних років, що обраховується з урахуванням спеціального законодавства та можливого врахування додаткових окремих періодів, відповідно правил, визначених ст.17 Закону №2262-ХІІ.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Суд виходив з того, що для обрахування вислуги років, необхідної позивачеві для призначення пенсії, слід керуватися Порядком №393 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 119. На час звільнення позивача з 30.08.2023 редакція підпункту «б» пункту 3 Порядку № 393 зазнала змін, відповідно до яких зарахування строку на пільгових умовах до вислуги років застосовується виключно для визначення розміру пенсії, а не для призначення пенсії, як передбачала попередня редакція підпункту «б» пункту 3 Порядку № 393. Враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про відсутність у позивача календарної вислуги для призначення пенсії за статтею 12 Закону № 2262-ХІІ.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. 
Позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, на які посилався позивач. Позивач стверджує, що застосовані судом першої інстанції висновки Верховного Суду в постановах від 31.08.2023 у справі № 200/4951/22 та від 31.01.2024 у справі № 120/7300/22 не є релевантними до справи, яка розглядається, оскільки визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат. Скаржник зазначає, що зміни у правовому регулюванні Постанови Кабінету Міністрів України №393 не впливають на застосування висновків Верховного Суду у справі №805/3923/18-а, оскільки зміст викладених Верховним Судом у цій справі висновків полягає саме у необхідності врахування у спірних правовідносинах щодо призначення пенсій за вислугу років всіх без виключення правових норм у сфері правового регулювання правовідносин пенсійного забезпечення, а не тільки чинної правової норми постанови Кабінету Міністрів України №393 про зарахування вислуги років у пільговому обчисленні для призначення пенсії (в редакції до 19.02.2022), яка була виключена в подальшому.
Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Відповідач наполягає на правомірності прийнятого ним рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, зазначає, що для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке. 
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідно до наказу відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом від 16.08.2023 № 118о/с-23 позивача - старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено з посади молодшого інспектора 2 категорії відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом 30.08.2023 у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Як зазначено у цьому наказі, вислуга років станом на день звільнення складає: у календарному обчисленні – 15 років  03 місяці 04 дні; у пільговому обчисленні – 27 років 04 місяці 02 дні. 
За результатами розгляду подання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 23.10.2023 №9987 про призначення позивачу пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ст.12 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняло рішення від 27.10.2023 №0406034561 про відмову в призначенні пенсії з тих підстав, що позивач не має на момент звільнення необхідної календарної вислуги років, оскільки наявні 15 років 03 місяців 04 днів при необхідних 25 календарних років і більше.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист»
Частиною 4 статті 23 цього ж Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.
Відповідно до пункту «б»   статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають, зокрема, звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України.
Згідно до п. «а» ст.12 цього Закону  пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
Види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, зазначені в ст.17 Закону №2262-ХІІ.
Відповідно до ч.4 ст.17 Закону №2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.
Отже, Законом № 2262-ХІІ визначені умови призначення пенсії за вислугу років (ст. 12 Закону) та види служби і періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії (ст. 17  Закону). 
Статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ, в редакції на час виникнення спірних відносин, встановлено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначених вимог Закону № 2262-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року затверджений Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб.
Порядок №393 визначає, які саме види служби зараховуються до вислуги років, та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.
Цей Порядок зазнав змін, які були внесені, у тому числі,   постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16.02.2022.
До зазначених змін пункт 3, на який посилається позивач, містив перелік видів служби, які зараховувались до вислуги років для призначення пенсій   особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, на пільгових умовах.
Так, відповідно до п. 3 Порядку № 393 до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: пп. «б» один місяць служби за два місяці: час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби в закладах охорони здоров`я, призначених для тримання і лікування інфекційних хворих засуджених та надання психіатричної допомоги, за переліком посад і в порядку, затверджуваних Міністерством юстиції.
Після внесенні змін цей пункт 3 Порядку № 393 визначає перелік видів служби, які зараховуються до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, на пільгових умовах.
Враховуючи те, що станом на дату звільнення позивача зі служби діяла нова редакція пункту 3 Порядку № 393, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування позивачу на пільгових умовах часу проходження служби до вислуги років для призначення пенсій, оскільки такий період враховується тільки для визначення розміру пенсії.
Стосовно наведеного правового регулювання в контексті спірних правовідносин суд апеляційної інстанції зазначає  таке.
Досліджуючи природу пільгового зарахування вислуги років, Верховний Суд у складі судової палати у постанові від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 зробив висновок, що таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.
Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.
Питання пільгового обчислення календарної вислуги років особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби уже досліджувалось Верховним Судом.
У зазначеній вище постанові від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 Верховний Суд взяв до уваги, що право на пільговий залік вислуги років для осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби передбачене також і Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».
Відповідно до частин 3, 4 статті 23 цього Закону пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів.».
В спірному випадку, як встановлено судом,  позивач проходив службу в установі Державної кримінально-виконавчої служби України і на момент звільнення його календарна вислуга в пільговому обчисленні становила більше 25 календарних років.
За таких обставин, позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18.02.2025 у справі №520/14878/23, від 26.02.2025 у справі № № 560/14729/23, від 07.03.2025 у справі № 620/14330/23 за подібних обставин справи.
Посилання суду апеляційної інстанції в цій частині на Порядок №393 є безпідставним і ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, оскільки передбачене цим Порядком право на пільгове зарахування вислуги років враховується для визначення розміру пенсії, а не її призначення.
Натомість, предметом спору у цій справі є не визначення розміру пенсії, а її призначення.
Право позивача на пільгове зарахування вислуги років саме для призначення пенсії прямо передбачене частиною 4 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», яка підлягає застосуванню під час вирішення цієї справи.
Врахування  судом першої інстанції під час вирішення цієї справи висновків Верховного Суду у постановах від 31.08.2023 у справі №200/4951/22 та від 31.01.2024 у справі №120/7300/222 є помилковим, оскільки такі зроблені у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у справі, яка розглядається.
Так, у справі, яка розглядається, позивач проходив службу на посадах рядового складу кримінально-виконавчої служби, для яких Законом № 2713-IV встановлено спеціальний порядок пільгового заліку вислуги років.
Натомість у справах №200/4951/22, №   120/7300/22 позивачами були особи, які проходили службу в національній поліції та прикордонній службі, на яких Закон № 2713-IV не поширюється.
Згідно з п. «б» ч.1 ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії відповідно до цього Закону призначаються: особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків. Особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які визнані особами з інвалідністю до закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства, пенсія призначається з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення.
Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції під час розгляду справи неправильно застосував  норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до ст. 317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Згідно ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 858,88 грн за подання адміністративного позову.
Також, матеріалами справи підтверджено сплату позивачем судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1288,32 грн.
Таким чином, наявні підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору у загальному розмірі 2147,20 грн.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року у справі №160/32336/23 скасувати, ухвалити нове рішення.
Позов задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 призначити пенсію за вислугу років на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», оформленні рішенням від 27.10.2023 № 0406034561.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 31.08.2023.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 2147,20 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко