УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

24 квітня 2025 року 

м. Київ

справа № 560/22174/23
адміністративне провадження № К/990/9815/25  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу     ОСОБА_1 
на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року (колегія у складі суддів Смілянця Е.С., Полотнянка Ю.П., Драчук Т.О.)
у справі № 560/22174/23
за позовом    ОСОБА_1 
до   Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області
про   визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області  (далі також - ГУ ПФ України в Хмельницькій області, відповідач), в якому просив:
- визнати протиправними дії ГУ ПФ України в Хмельницькій області, які полягають у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, перерахованої за період з 31.03.2021 по 30.09.2023;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, перерахованої за період з 31.03.2021 по 30.09.2023, обраховуючи суму компенсації за період затримки виплати із березня 2021 року по жовтень 2023 року;
- визнати протиправними рішення ГУ ПФ України в Хмельницькій області про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2022 та 01.03.2023 у зв`язку з індексацією доходів населення відповідно до постанов Кабінету Міністрів України 16.02.2022 № 118 та від 24.02.2023 № 168;
- зобов`язати відповідача з 01.03.2022 й 01.03.2023 перерахувати та виплатити позивачу пенсію з урахуванням індексації грошових доходів населення України відповідно до постанов Кабінету Міністрів України 16.02.2022 № 118 та від 24.02.2023 № 168, із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірах 1,14 та 1,197.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 05.02.2024 задовольнив позов.
Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 16.09.2024, задовольнивши частково апеляційну скаргу відповідача, скасував зазначене рішення суду першої інстанції від 05.02.2024 та прийняв нове - про часткове задоволення позовних вимог. А саме:
- визнав протиправними дії ГУ ПФ України в Хмельницькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, перерахованої за період з 31.03.2021 по 30.09.2023;
- зобов`язати ГУ ПФ України в Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, перерахованої за період з 31.03.2021 по 30.09.2023, обраховуючи суму компенсації за період затримки виплати із березня 2021 року по жовтень 2023 року;
- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.
Вказані судові рішення ухвалені у справі, що призначена та розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

07.03.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 (надіслана засобами поштового зв`язку 03.03.2025), в якій останній з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права просить скасувати Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2024 та залишити в силі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.02.2024.
Крім того, скаржник клопотав про поновлення йому пропущеного строку звернення із цією касаційною скаргою до Суду. Причини пропуску строку пояснив тим, що у день проголошення постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2024 повний текст такої не був йому вручений, а натомість електронна копія судового рішення надійшла на електронну адресу ОСОБА_1 02.10.2024. Згодом 25.02.2025 скаржник отримав копію ухвали Верховного Суду від 18.02.2025 про повернення касаційної скарги.

Верховний Суд, визнавши наведені скаржником доводи щодо причин пропуску ним строку на касаційне оскарження неповажними, а також виявивши відсутність у касаційній скарзі покликань як таких на наявність у даному випадку обставини, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України),  ухвалою у від 25.03.2025 залишив касаційну скаргу ОСОБА_1 без руху з мотивів її невідповідності вимогам ч. 2 і 3         ст. 332 КАС України. При цьому Суд визначив скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії зазначеної ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання примірників уточненої касаційної скарги із наведеним у ній обгрунтуванням підстав касаційного оскарження, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, а також зазначення інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.

07.04.2025 до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла заява щодо усунення недоліків касаційної скарги (датована 03.04.2025). Вказана заява обґрунтована тим, що позивач 02.10.2024 на адресу електронної пошти отримав копію оскаржуваної постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2024. У зв`язку з цим 29.10.2024 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на зазначену постанову суду апеляційної інстанції. Проте ухвалою Верховного Суду від 20.12.2024 цю касаційну скаргу було повернуто з причини неусунення недоліків такої. 
31.12.2024 ОСОБА_1 подав повторну касаційну скаргу, яка ухвалами Верховного Суду від 14.01.2025 та 18.02.2025 відповідно була залишена без руху, а потім повернута на підставі п. 1          ч. 4 ст. 169 КАС України.
Надалі, усунувши недоліки попередніх касаційних скарг, позивач звернуся до Верховного Суду втретє з відповідною скаргою, яку також залишено без руху згідно з ухвалою від 25.03.2025. Скаржник вважає, що у поданій заяві від 03.04.2025 ним наведені достатні пояснення щодо поважності причин пропуску строку звернення.

Разом з тим, Суд дійшов висновку, що дані доводи є неналежними для задоволення клопотання про поновлення строку, виходячи з наступного.
Так, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права щодо оскарження судових рішень у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.
Проте зазначені скаржником причини пропуску строку касаційного оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки непоодинокі випадки недотримання особою вимог КАС України при поданні касаційних скарг (зокрема, щодо її змісту в частині наведення підстав касаційного оскарження та їх обгрунтування в розумінні процесуальних норм ч. 4, п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України), що мало наслідком їх повернення не свідчить про наявність об`єктивно непереборних обставин, які б перешкоджали своєчасному оскарженню судового рішення у цій справі.
Враховуючи зазначене, Суд вважає, що позивачем не наведено обставин, які б могли вказати на існування дійсних перешкод чи труднощів пропуску строку на касаційне оскарження, які об`єктивно перешкоджали скаржнику реалізувати своє право на звернення до суду із касаційною скаргою.
Оскільки будь-яких інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, доводів на їх обґрунтування скаржником не наведено, й відповідних доказів на їх підтвердження не надано, то Суд не вбачає підстав для визнання наведених останнім причин пропуску такого строку поважними.

Окрім того, як було зазначено скаржником й вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», ОСОБА_1 раніше вже реалізовував своє право на касаційне оскарження у цій справі, однак ухвалами Верховного Суду від 20.12.2024 і 18.02.2025 касаційні скарги повернуті скаржнику в тому числі з причини не зазначення ним у таких скаргах того чи іншого підпункту п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 
За результатами проведеного аналізу змісту вкотре поданої касаційної скарги (з урахуванням заяви від 03.04.2025), Судом з`ясовано, що вона не усуває недоліків, на які було вказано Верховним Судом, оскільки скаржником не приведено касаційну скаргу у відповідність із нормами процесуального закону в частині наведення обставин, з якими положення п. 2 ч. 5            ст. 328 КАС України передбачають можливість перегляду в касаційному порядку судових рішень, прийнятих у справах незначної складності (як саме справа № 560/22174/23), розглянутих судами попередніх інстанцій за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами п. 4 ч. 1 ст. 333 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані судом неповажними. 
За викладених обставинах, Суд вважає, що ОСОБА_1 слід відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 333 КАС України.

Керуючись ст. 333 КАС України, Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Визнати неповажними причини пропуску строку на касаційне оскарження.
2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року у справі № 560/22174/23. 
3. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб